(805) DEN NORDSVENSKA lALLEN. 



31 



Mayks angi^■ande av 8 klyvöppningsrader pa barrundersidan hos /«//>ti;//h7-plantan och 

 endast 4 hos den mellaneuropeiska är felaktigt; hos alla undersökta provenienser har Englek 

 funnit antalet i fråga växla mellan 2 och 6. Enstaka sidoskott förekomma hos årsplantor 

 av varje proveniens, således i motsats mot Mayrs påstående även hos /fl/>/o«?(:«-årsplantor. 

 Av såväl nordisk och högalpin som även mellaneuropeisk tall givas årsplantor både med 

 och utan sluten vinterknopp; den nordiska och höpalpina tallen uppvisar dock väsentligt 

 större procenttal plantor med sluten knopp än den mellaneuropeiska låglandstallen. Engler 

 vill ej häri se någon artkaraktär, utan »blott en följd av den olika lång tid under vegeta- 

 tionsperioden fortgående tillväxten». De längre tillväxande ärsplantorna av sydligare prove- 

 niens få epikotylskottet ljusare än de nordiska med deras tidigare mognande epikotyla 

 skottaxel. Alt antalet barr hos årsplantan är mindre hos den nordiska tallen beror åt- 

 minstone delvis på den svagare längdtillväxten hos epikotylskottet. Plantor av nordisk och 

 ostrysk proveniens hade kortare barr. Då tallar av alla provenienser visade omfärgning a\ 

 barren under vintern, kan ej Engi.er i omtargningen hos /(7/>/o/?7ra-tallen se någon art 

 egenskap. 



På grundvalen av sina proveniensundersökningar söker Engler i allt 

 parallellisera den högnordiska och den högalpina tallen. Då de för 

 dem utmärkande egenskaperna till viss grad återfinnas jämväl hos tallar 

 av varje annan proveniens, vill han i dem ej se annat än systematiskt 

 mindre väsentliga rasegenskaper. Inom tallens vidsträckta utbrednings- 

 område möta ett flertal systematiskt likvärdiga, »klimatiska varieteter» 

 med i viss mån ärftliga egenskaper. Den högnordiska tallen å ena sidan, 

 den högalpina å den andra, äro slutleden i de formserier, som tallen 

 framvisar under sin vandring från mellaneuropeiska låglandet norrut och 

 uppåt i Alperna. Högnordisk (resp. högalpin) och mellaneuropeisk tall 

 förete till graden men ej till arten skilda egenskaper. I yttre förhållan- 

 dens inverkan söker Engler i första rummet förklaringen till egenska- 

 pernas uppträdande och utveckling. — Såsom egenskaper hos den hög- 

 nordiska och högalpina tallen framhåller Engler förtjockade kottesköldar 

 (huvudsakligen av gibha- och reflexa-\\\>\, ljusare, (gröngula till grågula) 

 och specifikt lättare kottar, ljusare frö- och frövmgefärg, lättare frön 

 med lägre groningsprocent, svagare och tidigare under vegetationsperi- 

 oden avslutad tillväxt samt intensivare gulbrun vinterfärgning hos barren; 

 kortare barr och mindre mottaglighet för skytte vore gemensamt utmär- 

 kande för nordisk och ostrysk proveniens. 



Det viktigaste arbetet om lapponica-tdXXen under senare år är otvivel- 

 aktigt F. \V. Neger: Die nordische öder Lapplandkiefer. [P. silvestris 

 L. var. lapponica Fr.) i. Efter WiCHURA är Neger den förste utlänning 

 som på grundvalen av egna iakttagelser under resor i Skandinavien ut- 

 talar sig om den nordiska tallens systematiska värde. Ett alldeles sär- 

 skilt stöd för sin uppfattning hämtar Neger från en c. 50-årig kultur av 

 nordisk tall »av otvivelaktigt äkta härkomst» i reviret Altenberg i 

 Sachsen. Efter föregående författare upptager Neger för lapponica-t^iiXtn 

 följande botaniska karaktärer : 



^ Tharandter for-tl. Jahrbuch. O4. Band. 2. Heft. Berlin 1913, sid. loi — 125. 



