(831] 



DEX XdRDSVEXSKA iAI.I.EX. 



57 



Tall av nordsvensk kottefärg befanns sålunda rikare på bredkottiga individ 

 än tall av sydsvensk, på snialkottiga individ åter ungefär lika rik som denna. 

 Såväl de smalaste som de bredaste kottarna träffa vi hos nordsvensk tall. 

 Den smalaste typen representeras här^•id av så lågt proportionstal kottebredd : 

 kottelängd som talet 0,39, ett kotteprov från västra delen av Junsele revir; 

 hos tvenne prov av likaledes nordsvensk kottefärg, ett från Östersunds (fig. 2\ d) 

 och ett från Bräcke revir, utgjorde samma proportionstal 0,40. Lägsta propor- 

 tionstalet hos kött av sydsvensk tall var 0,42, ett prov från södra Gästrikland 

 och ett från Askersunds revir (fig. 21 //). Högsta proportionstalet, 0,67, finna 

 vi hos ett kottepro\ av nordsvensk färg från Västerdalarna, Lima (fig. 2 1 c), 

 det näst högsta, 0,61, hos likaledes ett av nordsvensk färg från Hede revir. 

 Det högsta proportionstalet kottebredd : kottelängd hos kött av sydsvensk färg 

 utgjorde 0,61, hos ett prov från Kopparbergs revir (fig. 21 g). 



2. Från fröet hämtade karaktärer. 



Gunnar Schotte (1905) är den förste, som hos fröet söker för den nord- 

 svenska tallen utmärkande egenskaper. Mavr (1906), Schott (1907), Engler 

 (i 9 1 3) och Neger (1913) upptaga efter honom de från fröfärgen hämtade 

 karaktärerna. Enligt Schotte skulle tallfröet från de fyra nordligaste länen 

 utmärka sig genom enfärgat Ijusbrun färg; undantagsvis hade han dock iakt- 

 tagit mera mörkbruna frön från Boden och Jämtland. 



En undersökning av fröfärgen hos det författaren till buds stående under- 

 sökningsmaterialet har givit det resultat, tabell 5 utvisar. Av denna framgår, 

 att utom brungul fröfärg även svart eller mörkbrun är ganska talrikt repre- 

 senterad jämväl inom landets nordligare revir; i några få fall är ljusgul — vit 

 fröfärg representerad såväl norr- som söderut. 



På de olika kottefärgstyperna har fröfärgen fördelat sig sålunda: 



Nordsvensk och sydsvensk tall synas, av det föreliggande undersöknings- 

 materialet att döma, med avseende på fröfärgerna svart-mörkbrun till brungul 

 representera rent motsatta variationskurvor; till den ljusgula-vita fröfärgen 

 synas de däremot båda förhålla sig ungefär lika. Av de nords\enska talltrö- 

 proven visade sig 48,3 % enfärgade, 51,7 % mer eller mindre starkt mar- 

 morerade med mörkare eller ljusare färg Jmf. tavl. i, fig. 18). Av de 

 sydsvenska tallfröproven voro 56 °„ enfärgade och 44 ?-« mer eller mindre 

 tydligt marmorerade (jmf. tavl. i, fig. 16). De till färgen intermediära kotte- 

 proven visade till 61,1 % enfärgade, till 38,9 % marmorerade frön. Av de 



5- Meddel. /nhi Statens Skogs/örsiiksanstalt. 



