(835) 



DEN NORDSVENSKA TALLEN. 



6l 



Någon bestämd frövingefärg synes sålunda ej undantagslöst utmärka någon- 

 dera typen (jmf. tavl. i, fig. 15 och 17); i fråga om frövingefärgen torde 

 dock de olika talltyperna, den nordsvenska och den sydsvenska, framvisa så 

 avgjort skilda variationskurvor, att frövingefärgen måste anses vara av relativt 

 stor betydelse vid det systematiska isärhållandet av de svenska tallformerna. 

 Praktiskt taget kan i violett stötande frövingefärg hos tallen anses som ett 

 jämförelsevis säkert tecken på icke nordsvensk proveniens. 



I fråga om frövingens form möter hos såväl nordsvensk som sydsvensk tall 

 betydande växling. Relativt långa och smala ävensom relativt breda frövingar 

 kunna härvid urskiljas från normaltypen (jmf. fig. 22). De i förhållande till 

 bredden längsta frövingarna (fig. 22 c) träffas hos de längsta och på samma 

 gång starkast utdraget koniska kottarna, de bredaste {fig. 22 b) hos kottar av 

 brett konisk form. Liksom vi hos nordsvensk tall träffat större procenttal 

 brett koniska kottar än hos den sydsvenska, träffa vi också hos den nord- 

 svenska större procenttal kort- och bredvingade former. 



3. Från barren hämtade karaktärer. 



Kortare och bredare barr äro de först angivna /<7/)/'ö///<rrt-karaktärerna. Snart 

 sagt varje författare, som något mera ingående behandlat den »nordiska» 

 tallens egenskaper, har också nödgats vidhålla denna från barren hämtade 

 formkaraktär. Dengler (1908) har vid sina proveniensförsök kunnat fastslå, 

 att den nordiska tallen har i torhållande till längden bredare och tjockare 

 barr än den mellaneuropeiska, och anser sig härmed ha för första gången 

 funnit en verklig morfologisk skillnad de båda talltyperna emellan. 



För utrönande av barrstorleken hos tallen inom det här föreliggande under- 

 sökningsområdet ha för varje inkommet grenprov barrens maximi- och medel- 

 längd samt bredden hos barr av medellängd uppmätts. Medellängden inom 

 de olika reviren framgår av tabell 7 och kartan fig. 23 a. Taga vi fortfarande 

 kottefärgen som karaktäristikum för nordsvensk, sydsvensk och mellan dessa 

 intermediär talltyp, få vi efter barrmedellängden följande procentiska fördelning 

 av materialet inom de olika talltyperna: 



Dessa procentsiftror angiva för nordsvensk och sydsvensk tall så avgjort 

 skilda variationskurvor, att barrmedellängden med allt skäl måste godtagas 

 såsom en systematiskt viktig karaktär (jmf. fig. 24 — 28 med fig. 29—30). 

 Under det att en så ringa barrmedellängd som 30 — 35 mm. för den nord- 

 svenska tallen får anses som det normala, blir motsvarande tal för den syd- 

 svenska tallen 40 — 50 mm. 



