I o 2 NILS SYLVÉN. (S?^) 



också i det föregående lärt känna från gränsområdena för nordsvensk 

 och sydsvensk talls utbredning, från östra delen av Medelpads revir, 

 östra delen av V. Hälsinglands revir, från Österdalarna, Leksand, samt 

 från Västerdalarna, Nås. En ännu brokigare blandning förete kotte- 

 sköldstyperna. Arnold Englers (i 9 i 3) försök till förklaring av kotte- 

 fjällstyperna såsom en följd av olika stark belysning, synes mig rent 

 av ofattbart. Var och en, som något litet studerat kottefjällstypernas 

 växling hos tallen, borde väl utan vidare avsäga sig varje tanke i den 

 vägen. Så som kottefjällstyperna uppträda den ena vid sidan av den 

 andra — en och samma kottefjällstyp är av författarens undersökningar 

 att döma alltid utmärkande för samma träd — fullständigt oberoende 

 av belysning och \'äxtplats, kan aldrig tal bliva om deras beroende av 

 yttre förhållanden. Då vi hos gibba- eller veflexa-Vo\\. såsom allmänt 

 bekant få kottefjällstypen starkare utbildad å »solsidan» eller rättare 

 den fria sidan av kotten, är ej detta mera anmärkningsvärt, än då 

 tvenne tvillingstammar få kronorna starkare utbildade på de fria »ytter» 

 sidorna; att, såsom Engler är benägen, av detta förhållande hos kotten 

 draga några slutsatser om ljusets inverkan på kottefjälls-typens utbild- 

 ning, synes mig omöjligt. Lika litet som kottefjällstypen kan kotte- 

 sköldens tjocklek vara att tillskriva enbart yttre faktorers inverkan. Träd 

 med utpräglat tjocka kottesköldar ha träffats vid sidan av träd med 

 typiskt tunna så sydligt som inom Karlstads, Örebro, Grönbo och N. 

 Roslags revir, träd med tunna sköldar vid sidan av träd med de tjocka- 

 ste så långt norrut som inom Kalix, Råneå, Pärlälvens, Arjeplogs och 

 Övre Byske revir (jmf närmare tabell 3). I intet fall ha vi härvid 

 vare sig i belysningsförhållanden eller i andra yttre faktorers inverkan 

 kunnat söka förklaringen till kotiesköldarnas olika utbildning. Samma 

 träd har i varje fall visat genomgående samma tjocklekstyp hos kotte- 

 sköldarna; härvid gäller dock helt naturligt detsamma som i fråga om 

 kottefjällstypen: friare exponerade kottar och kottesidor ha alltid star- 

 kare utbildade kottesköldar, detta utan att typen därav påverkas. Englers 

 uppfattning av tjockleks ty pen hos kotteskölden såsom en direkt följd av 

 enbart belysningen motsäges absolut av det föreliggande undersöknings- 

 materialet. Allt talar här bestämt för uppfattningen av de från kotte- 

 färg och kottefjällsform hämtade karaktärerna såsom verkliga 

 raskarak tärer. 



Kottarna liksom fröna äro hos den nordsvenska tallen lättare än hos 

 sydsvensk tall. Den förra synes därjämte inom sig hysa ett större procent- 

 tal småkottiga former än den sistnämnda. Skillnaden i kottestorlek de 

 båda talltyperna emellan blir dock ganska obetydlig. Något större olik- 

 heter synas dock föreligga typerna emellan i fråga om fröstorleken. På 



