{879) I5EN NORDSVENSKA lAI.f.EN. I05 



uppdragna tallar ha ocksä för dessa visat relativt korta och framför 

 allt breda barr. 



Av 10 i Bergianska trädgården undersökta lapponica-\.a.\\d,r i omkring 30- 

 årsåldern befunnos 



Barrbredden hos barr av medellängd växlade från 1,2 till 1,8 mm., propor- 

 tionstalet barrlängd : barrbredd utgjorde lägst 19,4 (hos ett träd), högst 33,; 

 (hos likaledes ett träd). Lägre proportionstal än 25,1 — för den nordsvenska 

 tallen utmärkande tal ! — representerades av 4 träd eller 40 % av under- 

 sökningsmaterialet, den mera indifferenta proportionstalsklassen 25,1 — 30,0 

 räknade 3 representanter (30 %), talklassen 30,1 — 35,0 — den lägsta av de 

 mera »sydsvenska > talklasserna! — likaledes 3 (30 %). Antalet hartsgångar 

 på barrtvärsnittet (hos barr av medellängd) varierade mellan 8 och 11. Barr- 

 aldern översteg ej hos något träd 4 år, å tre träd — av 16 härutinnan 

 undersökta — antecknades barren såsom högst 3-åriga. I allmänhet förekommo 

 4-åriga barr blott i fåtal; för fem träd kunde dock barråldern bestämt an- 

 givas till 4 år. ^ 



Ett ytterligare stöd för uppfattningen av barrstorleken såom en syste- 

 matiskt viktig karaktär ger den efter rådande barrmedellängd uppritade 

 kartan fig. 23 a med dess i ögonen fallande likhet med kottefärgskartan 

 tig. 15 a. 



På samma gång som den sydsvenska tallens barr äro längre och sma- 

 lare äro de vekare och starkare vridna än den nordsvenska tallens. 

 Anatomiskt sett visa de bredare lapponica-h2irren något större antal harts- 

 gängar än den sydsvenska tallens. Växlingen i fråga om antalet harts- 

 gångar är dock alltför obestämd, för att vi härav skola kunna draga några 

 bestämda systematiska slutsatser. Antalet hartsgångar har ej visat sig så 

 strängt bundet till barrbredden, som man av exempelvis Denglers un- 

 sökningar (1908) skulle kunnat vänta. — En särskilt på yngre träd och 

 plantor i ögonen fallande egenskap hos den nordsvenska tallen är barrens 

 starkare och tidigare inträdande gröngula vinterfärg. Framförallt SCHOTTES 

 och Englers provenien-skulturer ha givit tydliga bevis härpå. I fråga 

 om barrens vinterfärg synas nordsvensk och sydsvensk talltyp represen- 

 tera väsentligt skilda variationskurvor. 



* Undersökningen av de nordsvenska tallarna i Bergianska trädgården ägde rum hösten 1916. 

 Då eftersonimaren detta är utmärkts av en ovanligt livlig barrfällning hos tallen, kan en nu 

 företagen äldersuppskattning av tallbarren lätt giva för låga resultat. Som exempel på senaste 

 höstens rika barrfällning kan nämnas, hurusom tallen i Hälsingland och övre Dalarna i sep- 

 tember i regel hade de två äldsta barrbärande årsskottens, stundom ända till tre årsskotts 

 barr alla gula och under fällning. En så kraftig barrfallning är hos tallen relativt sällsynt 

 och kan för den med barrfällningsförhällandena obekante verka rent av sjuklig. 



8. Meddel. frUn Statens Skogs ffrsoksanst alt. 



