I 88 . GÖSTA MELLSTRÖM. (962) 



Tallkott har under alla de år, sammanställningen omfattar, förekommit 

 över så gott som hela landet. Tillgången var under igog överallt svag; 



1910 svag i södra delarna för att övergå till medelmåttig i Norrland; 



191 1 var tillgången återigen svag över hela landet; 191 2 omkring me- 

 delmåttig; även 1913 var tillgången medelmåttig, med största förekomsten 

 i Norrland och Dalarna; 19 14 var tillgången något mindre utom i övre 

 Norrland, där den återigen var medelmåttig; från svag till medelmåttig 

 kan 1915 års tillgång betecknas. 



Av tabellen framgår, att medelutbyte (vö pr hl. kött hela tiden varit 

 ungefär detsamma. Från denna regel avviker 191 1 något. Utbytet för 

 detta år var för södra och mellersta Sverige i medeltal något högre 

 än övriga år. Det framgår även, att medelutbytet i Norrland är något 

 mindre än i övriga Sverige, detta dock obetydligt. Klängningen hos 

 skogsvårdsstyrelsen i Jämtlands län från åren 19 13 och 1914 visar dock 

 undantag härifrån. För hela landet håller medelutbytet sig mellan 0,5 

 och 0,6 kg. pr hl. kött. Olika god kottillgang har icke visat sig hava 

 något inflytande på medelutbytet. 



Under samma tidsperiod har granens kottsättning varit mera oregel- 

 bunden, dock har kött förekonmiit varje år. 1909 års förekomst är 

 närmast att beteckna såsom svag; ig 10 var den medelmåttig med största 

 tillgången i mellersta Sverige; även 191 1 var tillgången i det närmaste 

 medelmåttig; 1912 saknades kött i sydligaste delarna av landet, i övrigt 

 var förekomsten svag — medelmåttig; 1913 hade att uppvisa riklig före- 

 komst i största delarna av Norrland och i övrigt svag — medelmåttig ; 

 19 14 hade granen svag kottsättning över hela landet; 191 5 var den 

 riklig i södra delarna och i övrigt medelmåttig. 



Av de fåtaliga uppgifterna om klängning av granfrö i Norrland fram 

 går det, att utbytet där i regel blir mindre än i övriga delar av landet. 

 Det höga medelutbytet från 1915 är i viss mån ägnat att förvåna. Med 

 de stora insektsskador, som då förekommo, ansågs, att utbytet skulle 

 bliva sämre. De uppgifter, som föreligga för nämnda år, äro just från 

 de trakter, där skadegörelser förekomma mest. När man ser, vilket 

 gott utbyte det ändå blivit, kan man bliva frestad tro, ait insektsskador på 

 grankott icke äro av alltför stor betydelse. Det goda resulratet kan 

 dock i viss mån tillskrivas den omständigheten, att någon självkläng- 

 oiing av grankotten ej förekom hösten 191 5. 



