2 02 EDVARD WIBECK. (l42) 



förloppet för provet i dess helhet blev synnerligen långvarigt. Under 

 det sålunda tallfrö av sydligare norsk proveniens visade största antalet 

 groddar redan under Me lo — 15 första dygnen och praktiskt sett kunde 

 anses utgrott efter förloppet av 30 dygn, visade ett fröprov från en 

 plats, belägen på 800 meters höjd över havet i trakten av sjön Faemund, 

 14,2 procent grodda frön efter 30 dygn, men 28,5 procent efter 73 

 dygn; tvenne fröpartier från Tromsö amt hade respektive 10,2 och 

 12 procent grodda frön efter 30 dygn, men 18 och 16 procent vid 8o:de och 

 85:te dygnet. Hos ett fjärde fröprov slutligen, också det frän Faemunds- 

 trakten och vuxet på 670 meters höjd över havet, var groningen ännu 

 ej avslutad, då fröet befunnit sig 100 dygn i groningsapparaten. 



Varken över de närmare anatomiska eller fysiologiska orsakerna till 

 denna sena groning eller över dess praktiska betydelse vågar dock 

 HageM uttala sig, i saknad av de speciella försök, vilka han anser er- 

 forderliga för klargörandet av dessa frågor. Den försenade groningen 

 kan tyda på, menar han, att dessa frön äro av särskild beskaffenhet 

 och kräva särskilda betingelser för att gro, eller också att de, beträffande 

 sina fysiologiska egenskaper, endast äro inrättade för att »ligga länge» 

 före groningen. Dock hyser han icke mycken tro till, att i någotdera 

 fallet groningsprocenten kan drivas i höjden. 



Lika skeptisk ställer sig Hagem gentemot den ävenledes till diskus- 

 sion upptagna frågan rörande det högnordiska tallfröets behov av en 

 kortare eller längre tids eftermognad i kotten. Den, efter vad han upp- 

 giver, i norska skogslitteraturen uttalade förmodan, att dylikt frö först 

 skulle mogna på 3:dje året, finner han vara obestyrkt och betvivlar, att 

 överhuvudtaget eftermognad sker i 2-årigt tallfrö, som insamlats så sent 

 som i januari — mars månad. Han lovar emellertid att framdeles ha sin 

 uppmärksamhet riktad på dessa förhållanden, bl. a. genom att under- 

 söka plantprocenten i och 2 år efter sådden. 



Ehuru, såsom redan blivit nämnt, icke heller av svenska skogsförsöks- 

 anstalten de speciella försök ännu blivit gjorda, vilka riktigt nog också 

 vi hålla för erforderliga för ett grundligare inträngande i problemen om 

 »eftermognad» och försenad groning, sitter dock, efter vad det vill synas, 

 försöksanstalten inne med ett betydligt rikligare erfarenhetsmaterial än 

 Hagems, åtminstone för bedömande av frågan om plantbeståndets änd- 

 ringar åren närmast efter sådden. Då detta material därjämte över- 

 vägande pekar i motsatt riktning mot de av Hagem uttalade förmo- 

 dandena och ger stöd för antaganden, vilka, om de besannas, kunna 

 vara av en viss betydelse för åtminstone nordsvensk skogsodlingspraktik, 

 torde det vara berättigat att trots materialets förut anmärkta brister 

 redan nu framlägga detsamma. 



