2l8 EDVARD WIBECK. , (^5^) 



det I :sta årets eftergroning i stort sett vida lägre hos sydsvenskt än hos 

 nords venskt frö. Denna omisskänneliga lagbundenhet, anser jag, inom pa- 

 rantes sagt, vara ett bevis för, att självsådd, felräkning av plantor m. fl. 

 störande inflytelser ej varit av den betydenhet, att försöksresultaten för 

 den skull mist hela sitt värde i o. f. denna undersökning. 



Som jämförelsevärden på den totala eftergroningens storlek ha ut- 

 räknats, hur stor procent de funna eftergrodda plantorna utgöra av samt- 

 liga uppkomna. En efter samma principer som tabell 4 gjord samman- 

 ställning häröver återgives i tabell 5. Såtillvida peka dessa siffror i 

 samma riktning som de förut demonstrerade, att också dessa visa, att 

 det nordsvenska tallfröet har större eftergroning än det sydsvenska. Den 

 lagbundenhet, varmed eftergroningens storlek växer med fallande års- 

 medeltemperatur å fröets insamlingsort, framträder nästan ännu mera slå- 

 ende här. Vi se emellertid av dessa tal, att också tallfrö af sydsvensk 

 proveniens kan ha en avsevärd eftergroningsprocent, ehuru denna maskeras 

 av ett förhållandevis ännu betydligare avdöende av plantor. 



Av dö ende t av plantor torde nog även det i viss mån påverkas av 

 inneboende egenskaper hos fröet, knutna vid de olika provenienserna och 

 alltså karaktäriserande desamma liksom förmågan av eftergroning. Plant- 

 dödligheten blir emellertid givetvis i ännu högre grad än eftergroningen 

 utsatt för påverkan och störningar av yttre faktorer. Det är i själva 

 verket lätt att ur det föreliggande undersökningsmaterialet göra en alldeles 

 motsvarande sammanställning av minimivärden på plantdödligheten 

 som på eftergroningen. Så har skett, och procenten gäller de t. o. m. 

 3:dje vegetationsperioden utgångna plantorna. Även dessa tal ha införts 

 i tabell 5, nederst i varje tabellfack. ^ 



Vi se härav, att plantdödlighet och eftergroning visserligen ej stå i 

 nödvändigt motsatsförhållande till varandra, men att de nordsvenska 

 tallsåddernas egendomliga särställning i förhållande till de 

 sydsvenska dock till en del är att tillskriva de förras i stort 

 sett ringare plantdödlighet under såddens tidigaste år. 



På grund av de brister, som i föreliggande fall vidlåda bestämningen 

 av eftergroningens storlek, är, rent teoretiskt sett, den invändningen möj- 

 lig, att vad som här uppfattats som eftergroning blott och bart kan vara 

 en skenföreteelse, i det att de relaterade förändringarna i plantbeståndet 

 lika väl kunnat orsakas av en över samtliga parceller inträffad riklig 

 självsådd i förening med en starkare avgång av plantor av sydlig än av 

 nordlig proveniens. Jag vill därför närmare utveckla de skäl, på grund 



* För avd. II — IV av yta n:r 215 samt avd. IV — V av ytorna n:r 216 och 233 har 

 dödlighetsprocenten blott kunnat beräknas t. o. m. 2:dra vegetationsperioden. 



