OM EFTERGROXING HOS TAI.LKRÖ. 



6 : a — c, v^arest de nytillkomna plantornas procentuella fördelning under 

 olika år åskådliggöres. Frånsett ytorna n:r 215, 216 och 233, där egen- 

 domligt nog just de höstsådda avdelningarna ännu under 3:dje vegeta- 

 tionsperioden efter sådden visat en eftergroningsprocent, som visserligen 

 ej når, men dock närmar sig den 2:dra vegetationsperiodens, ha i regel 

 de nytillkomna plantorna uppträtt 4 — 6 gånger rikligare under 2:dra året 

 än under det 3:dje och under detta senare återigen förhållandevis lika 

 mycket talrikare än under det 4:de — av de fall nämligen att döma, 

 då observationerna sträckt sig så långt. I motsats till denna betydliga 

 skillnad i antalet nytillkomna plantor på samma yta under de olika 

 vegetationsperioderna, är den bild, som de olika försöksfälten ge avefter- 

 groningens fördelning under olika år i stort sett mycket likartad. 



Se vi nu på tillgången av 2-årig tallkott hösten 1905 och igo6, så 

 visar det sig, att den t. ex. i trakten av Vindeln, Frösön och Ramsjö 

 båda de nämnda åren varit lika obetydlig (beteckningsgraden » ringa 3>) 

 ehuru antalet nytillkomna plantor åren 1906 och 1907 förhåller sig som 

 respektive 76:24, 92:8 och 91:9! Även förekomsten av tallfrö vid 

 Hässleby har under båda de kritiska åren varit ungefär den samma 

 (»mindre god»), ehuru det nya plantuppslaget sedermera gestaltat sig 

 som 74 : 26. 



Beträffande försöksfälten å Kuortesrova och Kavaheden, så var till- 

 gången på tallfrö hösten 191 2 blott svag, under det att den var medel- 

 måttig — riklig såväl hösten 19 13 som 19 14. Plantuppslagets procentuella 

 fördelning åren 191 3 — 191 5 förhöll sig däremot i medeltal som 79 : 17:4. 

 Kring de samtidigt anlagda försöksytorna vid Dalkarlsmon och Oxböle 

 var frötillgången tämhgen god både hösten 191 2 och 1913, då däremot 

 det plantuppslag, som eventuellt skulle uppkommit härav, gestaltade sig 

 som 87 : 13. 



Vill man slutligen närmare studera, hur plantavgängen gestaltat sig 

 under de olika åren närmast efter sådden, något som är lätt att göra med 

 ledning av de i tabellerna i — 3 meddelade siffrorna, så skall man finna, 

 att också den i själva verket i regel varit större mellan i:sta och 2:dra 

 än mellan 2:dra och 3:dje vegetationsperioden. Detta visar, att det ej 

 varit en stegrad plantdödlighet, som neutraliserat ett efterföljande års 

 självsådd gent emot ett föregåendes. 



På grund av vad i det föregående anförts, anser jag mip; berättigad 

 att antaga, att någon grundväsentlig, av tillkommen självsädd härflytande 

 misstolkning i försöksresultaten ej föreligger, utan att den eftergronings- 

 process, som jag trott mig konstatera, verkhgen försiggått i den unge- 

 färliga omfattning, som här blivit antytt. 



f6. Meddel. från Statens Skogs/örsöksansialt. 



