(l8l) OM SKOGSJORDSANALYSER. 



241 



Som man ser, innehåller den norrländska marken ofta mer 

 än den dubbla mängden av för skogen värdefulla mineraliska 

 beståndsdelar än den nordtyska. 



Vad vidare Ramanns redan omnämnda arbete angående skogsträdens 

 behov av mineraliska näringsämnen beträffar, så framgår därav bland annat, 

 att man ej alltid får bedöma ett skogsträds näringsbehov efter den 

 bonitet, på vilken det växer. Träd, vilka städse synas upptaga rik- 

 ligt med mineraliska näringsämnen, kunna t. ex. dock under stundom 

 trivas på ovanligt mager, torr sand. Ett träd kan sålunda ha ett ganska 

 stort näringsbehov men förmå tillfredsställa detta på mager jordmån. 

 Ej heller är den kvantitet mineralisk näring (askhalt), som finnes i virket, 

 och som man bortför vid avverkning, en säker mätare på ett träds be- 

 hov, då de största kvantiteterna näringssalter åtgå för produktion av 

 blad och kvistar. Ett träd kan vidare i mån av tillgång upptaga långt 

 mera salter, än det i nödfall förmår reda sig med. 



De ovan anförda synpunkterna torde gälla i allmänhet vid jämförelse 

 mellan trädens behov av näringsämnen och markens halt av sådana. 

 För våra svenska förhållanden tillkommer den omständigheten, att vi 

 faktiskt ej äga kännedom vare sig om våra skogsträds behov eller nor- 

 mala konsumtion av mineralisk näring under våra egna klimatför- 

 hållanden. Härav torde lätt inses, hvilka svårigheter, som möta, om vi 

 i Sverige önska ernå en på analyser grundad uppfattning angående våra 

 skogsmarkers produktionsförmåga. 



Den, som i Sverige mest ivrat för anställande av jordanalyser för ut- 

 rönande av skogsmarkens produktionsförmåga, är som bekant H. V. Tl- 

 BERG (26, 27, 28). Med anledning av de ovan omtalade ScHUTZE'ska 

 undersökningarna och andra utländska arbeten samt ett stort antal egna 

 analyser söker han fä objektiva metoder att bedöma en marks avkastnings- 

 förmåga. Då hans arbeten förut refererats i Skogsvårdsföreningens tidskrift 

 (7), är här ej anledning att närmare ingå på desamma. TiBERG har genom 

 sina analyser, som alla äro utförda enligt saltsyremetoden, dock modifierad 

 efter hans egen speciella smak, lyckats ådagalägga en framträdande 

 kalkbrist i ett flertal av de värmländska skogsjordarterna. Detta torde 

 dock kunna låta sig påvisa genom enklare medel än dylika analyser. 

 T:s analyser lida av samma fel som andra saltsyreanalyser, nämligen att 

 blott i ringa grad bidraga till uppklarandet av vittringsprocessernas na- 

 tur, vilket vi med MULLER och Ramann hava insett vara ett av den 

 fysikaliska och kemiska markundersökningens huvudmål. TiBERGS re- 

 sultat hemfalla därför också under den kritik, till vilken Ramanns syn- 

 punkter på skogens näringsupptagande osökt inbjuda. Ej heller är 

 det sannolikt, att de av T. analyserade proven äro fullt jämförbara; 



