(185) OM SK.OGSJORDSANALYSER. 245 



honom undersökta ytorna. Han försökte då extrahera jordarterna med 

 utspädd ättiksyra för att se, om det förefanns skillnader i sådana be- 

 ståndsdelar, som lösa sig i den svaga ättiksyran. Man skulle ju kunna 

 förmoda, att i jorden framkallats förändringar i halten av vissa ämnen 

 av betydelse för skogen, men så små, att de ej kunde spåras bland de 

 relativt stora mängder lösta ämnen, som förefinnas i saltsyreextrakten. 



Även i ättiksyreanalyserna visade det sig ej någon nämnvärd skillnad 

 mellan de olika produktionsytorna; däremot varierade halten lösliga be- 

 ståndsdelar något i de olika skikten i markprofilerna — de djupaste lag- 

 ren voro rikast på lösliga beståndelar, de ytligare fattigast. 



Undersökte man däremot halten av humus och kväve, så förefanns en 

 tydlig parallellism mellan de olika ytornas halt av dessa beståndsdelar och 

 deras produktion. A de bättre ytorna fanns en betydande humushalt och 

 därmed åtföljande kvävehalt även i ganska djupa skikt, medan i de sämre 

 såväl humusen som kvävet avtog hastigt nedåt. V. v. F. ser därför i 

 humustäckets beskaffenhet, särskilt med hänsyn till dess kväveförhållan 

 den, den mest utslagsgivande faktorn för skogens tillväxt på de magra 

 sandjordar det här är fråga om. Han vill dock ej alls förneka de mi- 

 neraliska näringsämnenas betydelse, men man får genom hans undersök- 

 ningar en god inblick i svårigheterna att direkt av ett analysmaterial 

 säga något angående en skogsmarks värde, och han har genom sin kri- 

 tik av SCHUTZES som en grundpelare betraktade åskådning bidragit till 

 en sund uppfattning av hithörande fakta. — V. v. F. kompletterar sin vackra 

 undersökning med en förtjänstfull mineralogisk studie över de föränd- 

 ringar, som mineralen undergå under en skogsvegetation på »Melchovver 

 Flugsand» (36). Hans undersökningar visa, liksom tidigare Ramanns, att 

 Nord-Tysklands jordarter äro väsentligt fattigare på för skogen värde- 

 fulla mineral än t. ex. våra norrländska skogsmarker. 



Som sammanfattning av vad de refererade arbetena ha att lära oss 

 angående skogsjordsanalyserna samt sambandet mellan markens kemiska 

 egenskaper och produktionsförmågan torde sålunda kunna framhållas, att 

 man medelst en kemisk analys ej kan fastställa jordens pro- 

 duktionsvärde, då man blott får upplysning om vissa av mar- 

 kens för skogen viktiga egenskaper. Man kan emellertid bestämma 

 många för skogen betydelsefulla ämnen, samt vinna en inblick i de mer 

 eller mindre praktiskt viktiga och naturhistoriskt intressanta processer, 

 som i marken försiggå. Farhågorna för markens utarmning på nä- 

 ringsämnen i enlighet med L. Meyers förmodan torde vi åt- 

 minstone i Sverige kunna taga med stort lugn, eftersom vi här ha mi- 

 neralogiskt mycket rika marker. Åtskilligt tyder på, att det är långt 

 större kvantiteter mineralämnen, som bortföres ur jorden med det genom- 



