246 OLOF TAMM. (186) 



rinnande vattnet, än genom avverkningar. Trots allt torde nog jorden 

 i detta hänseende verkligen undergå en stadig om ock långsam försäm- 

 ring, men däråt torde ej människan kunna göra något. Farligare för 

 skogsmarken äro de relativt hastiga försämringar, som kunna inträffa i 

 humustäcket m. m. 



2. Om de för våra svenska skogsjordarter lämpliga analysmetoderna 



och deras värde. 



Med de i det föregående framhållna synpunkterna för ögonen skola 

 vi nu närmare se till, vilka analysmetoder som kunna vara lämpade för 

 våra svenska skogsjordarter. Härvid komma vi huvudsakligen att syssel- 

 sätta oss med de metoder, som hava kommit eller skola komma till 

 användning å Statens Skogsförsöksanstalts jordmånslaboratorium. 



Med en jordanalys bör avses någotdera av följande ändamål: 



1. Bestämning av för vegetationen värdefulla ämnen. 



2. Bestämning av eventuellt förekommande gifter eller för 

 växterna skadliga ämnen. 



3. Undersökning av de kemiska, fysikaliska och mineralo- 

 giska processer, som i marken försiggå, och som mer eller 

 mindre direkt äro av betydelse för vegetationen eller av andra 

 orsaker äro av intresse. 



Idealet för en analysmetod är tydligen en sådan, som samtidigt ger 

 upplysning om näringsämnen, resp. skadliga ämnen, och uppfyller något 

 under mom. 3 antytt ändamål. 



Vad de allmänna metoderna beträffar, dä man bestämmer mer eller 

 mindre lättlösliga, mineraliska växtnäringsämnen i en analys med tillhjälp 

 av något extraktionsmedel såsom saltsyra, ättiksyra o. dyl., får man med 

 hänsyn till deras användning å Sveriges skogsjordarter ihågkomma, att 

 samtliga dessa metoder äro utarbetade endera för åkerjord eller för jord 

 av helt andra geologiska egenskaper, jämfört med våra jordarter, och 

 som tillika befinner sig under helt olika klimatologiska förhållanden. 

 I Sverige, särskilt i Norrland, ha jordarterna en starkt humid karaktär; 

 med andra ord de präglas av en kraftig urlakningsprocess. Alla lätt- 

 lösliga beståndsdelar försvinna fort i grundvattnet, och den surt reage- 

 rande markens absorptionsförmåga är minimal. En extraktion av ett 

 jordprov med ett eller annat lösningsmedel ger då till resultat, att jor- 

 den synes vara mycket fattig på lättlösliga beståndsdelar. Då våra 

 jordartstyper nästan uteslutande bestå av under istiden mekaniskt sönder- 

 krossat, friskt, ovittrat bergartsmaterial, kommer t. ex. ett saltsyreextrakt 

 huvudsakligen att ge ett uttryck för de olika mineralens löslighet i salt- 

 syra under de betingelser, varunder extraktionen sker. Att dessa värden 



