(i 9^) OM SKOGSJORDSANALVSER. 



251 



3. Beskrivning av några vid Statens Skogsförsöksanstalt 

 använda analysmetoder. 



1. Den fullständiga jordanalysen. Denna utföres bäst i enlighet 

 med föreskrifterna för vanlig mineralanalys ^ med utgångspunkt från ett 

 par gram lufttorkat prov. Vid närvaro av humus kan man ej exakt 

 bestämma halten av ferrojärn. På mineraliskt fattiga marker torde det 

 vara lämpligt att använda fluorvätemetoden med utgångspunkt från större 

 substansmängder. 



2. Bestämning av kvävet i dess olika former. Totala kväve- 

 halten i marken bestämmes bäst med KjELDAHLS metod. Angående så 

 väl denna som andra å Försöksanstalten använda metoder att bestämma 

 kväve, må hänvisas till annan publikation, som i detta ämne är under 

 utgivning av prof. H. Hesselman. 



3. Bestämning av kalk (CaCOg). Då kalciumkarbonatet förekommer 

 i betydande mängd, bestämmes det bäst med hjälp av Vesterbergs me- 

 tod (32, 34), genom destillation av jordprovet med saltsyra i vacuum och 

 absorberande av de bildade ångorna i ett förlag med barytvatten. Denna 

 analysmetod medgiver ett stort antal bestämningars utförande på kort 

 tid. Små mängder kalciumkarbonat bestämmas lättast genom extraktion 

 med ättiksyra, också i enlighet med en av Vesterberg angiven metod. 

 (31, sid. 124, 24, sid. 223), I extraktet bestämmes kalcium genom fällning 

 med ammoniumoxalat, helst sedan kiselsyra och trevärdiga metaller 

 bortskaffats. För att bestämma silikatbunden, relativt lättlöslig kalk 

 (t. ex. i hyperitmarker) saknas tillfredsställande metod, enär den van- 

 ligen använda saltsyreextraktionsmetoden, på grund av vad som förut 

 framhållits, ger ett missvisande resultat. Man använder sig i dylika fall 

 lämpligen av mineralogiska undersökningar. 



4. Bestämning av fosforsyrehalten. I motsats mot förhållandena i 

 åkerjorden torde det i fråga om skogsmarken vara av större intresse att 

 känna den totala fosforsyrehalten än den lättlösliga. Fosforsyran finnes 

 i marken mest i form av apatit, som i de övre skikten genom vittring 

 ofta är nästan fullständigt försvunnen. Som medel för upplösning av 

 apatit är stark salpetersyra bäst, och man bestämmer därför fosforsyran 

 genom extraktion av ett jordprov med denna syra. Sedan humus och 

 kiselsyra fullständigt bortskaffats ur extraktet, bestämmes fosforsyran på 

 vanligt sätt med molybdat- och magnesiummetoden. 



Genom en dylik fosforsyrebestämning får man en föreställning om 

 jordens verkliga förråd av fosforsyra; då apatiten är ett i skogsmarken 

 ganska lätt upplösbart mineral kan man nog i likhet med SCHUTZE (19) 



^ T. ex. Hillebrand (3). 



