^56 



OLOF TAMM, 



196) 



Tabell 5. Prövning av metod för bestämning av markens limonithalt. 



Priifung der Methode fur Bestimmung des Limonitgehalts des Bodens. 



av metodens prövning anses ha utfallit mycket tillfredsställande, och 

 man torde ha rätt att anse, att det i de första extrakten be- 

 stämda järnet motsvarar lim onithalten i provet. Då alltid 

 tid samma limonithalt i de första extrakten erhållits i dubbelbestäm- 

 ningarna trots den olika skaktiden, kan man också vara säker på, att 

 genom två timmars skakning med mättad lösning av surt kaliumoxalat 

 all limonit går i lösning. Humushalten tyckes ej alls ha inverkat på 

 bestämningarnas resultat. Ej heller förefaller det, som om de silikatiska 

 järnmineralen eller magnetit i någon för metodens användning ödesdiger 

 omfattning gå i lösning. Dessa mineral finnas såväl i vittrade som i 

 ovittrade prov i avsevärd mängd, även om limonithalten är minimal. 



Tabell 6 innehåller några limonitbestämningar dels å vittrade prov, dels 

 å ovittrade; även den totala järnhalten är bestämd. 



Av tabellen framgår, att i starkt vittrade blekjordar (n:r 42 och 50), 

 där ju den synliga järnhalten, vilken är densamma som limonithalten, 

 saknas, ger analysen blott ett obetydligt värde för limonithalten, trots 

 att det analyserade provet visst ej är järnfritt. Den ringa limonitmängd, 

 som erhålles i dessa prov är förmodligen att anse som metodens fel; 

 en felkälla på ett par tiondels procent inverka dock blott föga på me- 

 todens användbarhet. Av ovittrade prov har utvalts två, n:r 64 och 

 65, vilka föreföllo rätt limonitfattiga, samtidigt med att kornstorleken 



