258 OLOF TAMM. {^9^) 



Den försökta metoden att medelst extraktion med surt kaliumoxalat 

 bestämma limoniten i marken tyckes sålunda arbeta med praktiskt taget 

 tillräcklig noggrannhet, och den blir då ett viktigt hjälpmedel att klar- 

 lägga järnets vandringar i marken, som äro på det intimaste förbundna 

 med vittringsprocesserna. Man får dock utom limonithalten med en 

 eventuell halt av järnkarbonat och andra lättlösliga järnföreningar, som 

 dock först efter behag kunna avlägsnas med utspädd ättiksyra. 



8. Mineralogiska analysmetoder. De i marken ingående större 

 bergartsstyckena kunna i allmänhet ganska lätt igenkännas. För de 

 finkornigare mineralbeståndsdelarna har av förf. använts följande metod 

 (jfr VOGEL v. Falckenstein, 36). 



Provet, som bör vara befriat från de finaste partiklarna, om sådana 

 förekomma i nämnvärd grad, underkastas upprepade separeringar med 

 olika tunga vätskor. vSedan humus och andra lättare beståndsdelar 

 skaffats bort med en relativt lätt lösning, användes exempelvis Thou- 

 LETS lösning av sp. v. 2,75 och 3,05. Man separerar, tills de erhållna 

 fraktionerna ej ökas resp. minskas nämnvärt. Teoretiskt borde då fält- 

 spaterna och kvartsen samlas i den lättaste fraktionen, mörk och ljus 

 glimmer i den mellersta samt hornblende och alla tyngre mineral i den 

 tyngsta. De tre fraktionernas vikt blir sålunda redan i och för sig ett 

 uttryck för mineralsammansättningen i provet. Man får emellertid aldrig 

 någon fraktion fullt ren. Dels ingår i de olika fraktionerna ibland korn 

 av täta bergarter. Dels finnas i de lättare åtskilliga korn av tyngre mi- 

 neral, dels i de tyngre fraktionerna korn av lägre sp. v. än separations- 

 vätskan. Resultatet kan emellertid väsentligt förbättras genom en upp- 

 .skattning under mikroskopet av mängderna i de erhållna fraktionerna 

 ingående mineralen, i den mån som dessa tillräckligt hastigt och skarpt 

 kunna identifieras. — Med ovan beskrivna metod har det lyckats att di- 

 rekt avläsa de mineralogiska förändringar, som inträffa vid vittringen 

 under råhumus i Norrland (25, sid. 185). 



9. Mekaniska analysmetoder. Härvid har å Statens Skogsförsöks- 

 anstalt städse Atterbergs principer och analysföreskrifter (i, 2) följts, 

 varför kan hänvisas till denne forskares arbeten. Dessa metoder synas 

 åtminstone för närvarande vara lämpliga för att karaktärisera våra olika 

 .skogsjordarters mekaniska sammansättning (jfr dock Oden, ii). 



