2 04 I>- MATTSSON. (204) 



(ii) framförda teorien om stammen såsom jämnstark bjälke. Han på- 

 visar, att de av honom framdeducerade avsmalningsserierna mycket 

 nära ansluta sig till den kubiska paraboloiden (jämnstarka bjälken) och 

 detta på desto större del av stammen, ju högre dess formklass är. Inom 

 kronan upphör naturligtvis överensstämmelsen helt. Han beräknar där- 

 efter längden på den jämnstarka bjälke, som i sina nedre delar sam- 

 manfaller med stamkurvans olika formklasser. I dess topp-punkt skall 

 då, om stammen i huvudsak är byggd på principen för jämn styrka, 

 de krafter, mot vilkas påverkan stammen söker skydda sig, kunna tänkas 

 koncentrerade. Men dessa påverkningar kunna knappast vara andra 

 än vindens strävan att bryta stammen. Dess verkande kraft kan tänkas 

 koncentrerad till tyngdpunkten av kronan, i vilken punkt den jämn- 

 starka bjälkens topp således bör vara att söka. Denna punkt benämnes 

 av Jonson trädets » formpunkt. ^^ 



Efter ovanstående principer söker han således bestämma formklassen 

 och anser det ej orimligt att hoppas på en begränsning av kubikmasse- 

 felet på en stam till fem procent, vilket motsvarar ett formklassfel av 

 ungefär 3 procent. 



Metoden har helt naturligt på många håll mottagits med ganska 

 stark misstro, särskilt emedan den ansetts alltför subjektiv, man har 

 ansett själva formpunktsbestämningen vara alltför tvivelaktig. Några 

 exakta felsiffror ha heller aldrig framlagts vare sig över de vid form- 

 punktsbestämningen sannolika felmöjligheterna eller över sambandet 

 mellan observerad formpunkt och uppmätt formklass. 



Av dessa skäl torde följande sammanställningar kunna erbjuda ett visst 

 intresse. Märkas bör emellertid, att de erhållna resultaten ej kunna anses 

 fullt allmängiltiga. De belysa nämligen förhållandena endast inom en 

 begränsad serie, nämligen de fullt slutna, »normala», bestånden. 



Materialet. 



De i det följande bearbetade siffrorna härstamma från en del ytor å 

 Voxna bruks skogar i Hälsingland. Ytorna äro utlagda i rena tallbestånd 

 av nordsvensk tall. Huvudsakligen är det försöksanstaltens yta n:r 58 av- 

 delning I samt i någon mån avdelning II, som lämnat materialet. En 

 del barksiffror äro hämtade ur försöksytorna 57 och 5g. Dessutom ha 

 provytorna 10, 22, 119, 120, 122, 123 och 128 använts för att stödja 

 resultatet från undersökningen rörande formpunktens samband med form- 

 klassen. Närmare redogörelse för dessa senare ytor återfinnes längre fram. 



Försöksytan 58 utlades år 1906 i ett då ca 79-årigt bestånd. Inom 

 avdelning I företogs en ljushuggning, medan avdelning II starkt låg- 



