2 08 L. MATTSSON. (208) 



vara fallet, bör man redan med några få mätningar kunna erhålla an- 

 vändbara resultat. Största svårigheterna möta nog på helt annat håll, 

 nämligen i variationerna hos stammarna i fråga om bark, rotansvällning 

 och form inom formklassen, d. v. s. själva stamkurvans förlopp, allt- 

 sammans stamkaraktärer, som än så länge ej kunna anses nöjaktigt utredda. 



Formklassbestämning genom mätning vid 6 m. 



Vi övergå emellertid till behandlingen av vårt material och koncen- 

 trera oss då till en början pä barken. Den mest rationella metoden 

 vore naturligtvis att underkasta barken en grundlig avsmalningsunder- 

 sökning. För vårt speciella ändamål skulle det emellertid vara onödigt 

 mycket arbete. Vi försöka därför endast att erhålla en barkserie för 

 brösthöjd och en för 6 meters höjd. Visserligen finnas redan en del 

 barksififror offentliggjorda, men barken växlar så betydligt, att de ej äga 

 någon allmän giltighet. Hur stor växlingen i barktjocklek kan vara, 

 framgår rätt så tydligt av Wretlinds (14) undersökningar från Upp- 

 land. Troligt är emellertid, att även i barkförhållandena någon lagbun- 

 denhet skall kunna spåras. 



Vår första åtgärd blir således att förskaffa oss en möjligast säker bark- 

 serie för beståndet. För erhållandet av densamma vända vi oss till 

 provstammarna. Såsom den förut utförda sammanställningen visade, mot- 

 svarade dessa i alla uppmätta karaktärer fullt ut beståndet i dess helhet. 

 Man bör således äga rätt antaga även barken såsom representativ för 

 beståndet. Att så verkligen är förhållandet synes även framgå av de 

 barkmätningar, som verkställts å stående stammar (tab. i). Variatio- 

 nerna äro visserligen betydliga, men någon tvekan om, att de två mät- 

 ningarna tillhöra samma barkserie, kan knappast hysas. Detsamma gäller 

 även om siffrorna från försöksytan 58 II. Denna är, som förut nämnts, 

 utlagd i samma bestånd som avdelning I, och liksom denna har den 

 gallrats tämligen hårt. Man har således all anledning antaga samma 

 barkserie inom båda ytorna. Som framgår av tabell 2 är även överens- 

 stämmelsen god. Åtminstone saknas någon utpräglad tendens hos 

 siffrorna att falla högre eller lägre. Sammanslås därför dessa tre grupper, 

 erhållas en medelbarkserie för de 89-åriga försöksytorna 58: I o. II (tab. 2 

 och fig. i). För att erhålla något lätthanterligare siffror är här barken 

 uttryckt i procent av brösthöjdsdiameter med bark. För att visa varia- 

 tionerna äro samtliga originalsiffror medtagna. Diam.eterklasserna äro 

 sammanslagna två och två på det sätt, att jämnt och. närmast lägre udda 

 centimetertal bilda en grupp. 



