290 L. MATTSSON, (-3°) 



formklass i hela formklassenheter. Stammarna prickades så i grupper 

 efter differenserna, varefter antalet i varje grupp inlades å grafisk teck- 

 ning och den erhållna serien utjämnades. Serien anger således hur 

 många av de i undersökningen ingående 420 stammarna, som uppvisa 

 en differens i formklass från resp. bestånds medelformklass av + 10 till 

 — 10 formklassenheter. Den ur serien beräknade medelavvikelsen upp- 

 gick till ± 4,13 E, således till samma värde, som förut erhölls som medel- 

 tal ur de enskilda ytornas variationer. Det förefaller vid jämförelse med 

 allmänna felkurvan, som om formklassernas fördelningsserie skulle vara 

 något positivt assymetrisk. Någon större beviskraft har emellertid 

 materialiet i detta fall ej En medelvariation av 4 E medger nämligen 

 en felbedömning å medeltalet från 420 mätningar av i olyckligaste fall 

 0,6 E. Skillnaden mellan våra två kurvors toppunkter är emellertid 

 ungefär 0,5 E. Det kan således mycket väl tänkas, att assymetrien 

 beror på en olycklig kombination av inom bestånden förekommande 

 formklasser. Enligt en del vid Skogshögskolans seminarieövningar verk- 

 ställda undersökningar^ förefaller det även, som om såväl positiv som 

 negativ assymetri hos fördelningskurvan kan förekomma, även om den 

 senare tyckes förhärska. Hur än härmed förhåller sig, är det emellertid 

 tydligt, att fördelningsserien sa nära ansluter sig till allmänna felkurvan, 

 att de vanliga fördelningstalen utan större fel kunna användas för den- 

 samma. Detta förhållande kan spela viss roll vid beräknandet av prov- 

 stamsmaterialiet vid uppskattningars verkställande. 



För de olika försöksytorna ha sammandrag utförts enligt samma me- 

 toder, som förut begagnats å bestämningsseriena från .58 1. Resul- 

 tatet framgår av tabellerna 11 och 12. — I tabell 11 äro stammarna 

 ordnade efter dimensionsklasser. För varje sådan klass ha medeltalen 

 av de å grafisk väg samt enligt formpunkten bestämda formklasserna 

 beräknats. Dessutom har medelformklassen för hela provstamsmateria- 

 let från var yta beräknats enHgt samma två bestämningsmetoder. För 

 ytan 119 ha de två, av olika förrättningsmän utförda bestämningsserierna 

 bearbetats var för sig. 



Som synes, ge sammanställningarna ungefär samma resultat, som förut 

 erhållits från försöksytan 58 I. Den formpunktsbedömda formklasserien 

 faller i det närmaste parallellt med den verkliga. Endast den å försöks- 

 ytan 119 av Gille bestämda serien visar en tydligare skillnad 

 från verkliga serien. Den förra ligger nämligen för de smäckrare 

 dimensionerna högre, för de grövre däremot lägre än den senare. I 

 övriga fall däremot erhålles samma' förlopp för de båda serierna. Det 



^ Av professor Jonson godhctsfullt ställda till min disposition. 



