2 94 L. MATTSSON. (234) 



Vid sammanställning av de olika försöksytornas medelformklasser efter 

 åldern visade det sig, att formklassen stiger jämnt med åldern enligt 

 följande utjämnade serie: 



Ålder år 30 60 90 120 



Medelformklass 7oo 702 718 734 750 



Medelvariationen kring denna serie är endast ±1,5 E/ Detta gäller 

 dock endast fullslutna (»normala») bestånd. Möjligt är emellertid, att 

 liknande serier skulle kunna uppläggas för bestånd av skilda slutenhets- 

 grader. Otvivelaktigt skulle de i så fall vara till stor nytta vid mera 

 approximativa beståndsuppskattningar. 



Inom bestånden växla emellertid formklasserna betydligt. Medelvaria- 

 tionen håller sig i allmänhet omkring ± 4 R, motsvarande en maximivaria- 

 tion av ±12 eller en variationsvidd av 24 E. För att nedbringa 

 maximifelet å ett bestånds medelformklass till exempelvis ± 2 E skulle 

 således erfordras ett provstamsmaterial av 36 stammar under förutsätt- 

 ning att formklassens verkliga värde kan bestämmas å dessa stammar. 



Undersökningarna rörande noggrannheten vid olika metoder för form- 

 klassbestämning ha givit följande resultat: 



A försöksytan 58 I erhölls genom stångklavning vid 6 meter å samt- 

 liga stammar efter JONSON.S avsmalningstal en formklasserie 1,5 E lägre 

 än den å provstammarna genom avläsning å grafisk teckning erhållna. 

 Som variationerna i formklass å denna yta nå ett maximum av ± 9,0 E, 

 och följaktligen det möjHga medelfelet å medeltalet av 48 stammar 

 kan uppgå till ungefär 1,3 E, måste överensstämmelsen anses fullständig, 

 särskilt om man observerar, att en bestämning av formklassen å prov- 

 stammarna efter 6-metersmåtten likaledes gav för lågt värde. Skillnaden 

 blev här i ,0 E. Den möjligheten finnes därför, att skillnaden kan bero 

 på en stamform, som något avviker från JONSONS serier. 



En undersökning över felmöjligheterna vid formklassbestämning efter 

 6-metersmätning å sektionerade stammar gav ett medelfel av ±3,1 E 

 pr stam. För att nedbringa det tänkbara maximifelet å en enligt denna 

 metod bestämd medelformklass till exempelvis ± 2 E skulle således 

 erfordras ett provstamsmaterial av 26 stammar. Tager man vidare i 

 betraktande felmöjligheterna vid uttagandet av provstammar, skulle, om 

 formklassens medelvariation liksom förut sättes till 4 %, ett provstams- 

 material av 57 stammar erfordras för att uppnå samma säkerhet å be- 

 ståndets medelformklass. Inskränkas mätningarna till två mått vid 6 m 

 och 3 å 4 vid brösthöjd i och för bestämmandet av rotansvällningen, 

 fordras för uppnåendet av samma noggrannhet ungefär 1 10 provstammar. 



'^ E = en formklassenhet, d. v. s. en procent av brösthöjdsdiametern. 



