MEDDELANDEN FRÅN STATENS SKOGSFÖRSÖKSANSTALT. 



Studier över salpeterbildningen i naturliga jord- 

 måner och dess betydelse i växtekologiskt 



avseende. 



Bland de till antalet ganska få kemiska grundämnen, som äro ound- 

 gängligen nödvändiga för en växts utveckling, intar kvävet en i många 

 avseenden egendomlig särställning. Kväveförrådet i växtens omedelbara 

 omgivning är ofantligt stort. Luften består till 79 volymprocent av fritt 

 kväve, men detta kväve kan endast på omvägar komma de högre växterna 

 till godo, såvida de icke såsom leguminoser och några andra växter leva 

 i ett egendomligt samliv med kväveassimilerande bakterier eller andra 

 liknande organismer. Men även det kemiskt bundna kvävet är icke 

 alltid tillgängligt för de högre växterna. Ehuru kvävet ingår som 

 en nödvändig beståndsdel i växtens mest komplicerade kemiska för- 

 eningar, äggviteämnena, erbjuda företrädesvis de i kemiskt avseende 

 enkla kväveföreningarna, ammoniak och salpetersyra, det för växten 

 lättast tillgängliga kvävet. En jords förmåga att tillfredsställa en växts 

 kvävebehov beror därför icke blott på jordens totala kvävemängd, utan 

 framförallt på att kvävet kommer växten tillgodo i tillgänglig form. För 

 de flesta växter är salpetersyran den lämpligaste kväveföreningen. De 

 faktorer, som gynna salpeterbildningen, ha därför blivit noggrannt stude- 

 rade, och snart sagt otaliga äro de undersökningar, som utförts angående 

 salpeterbildningen i kultiverad jord. När det gäller skogsjord och annan 

 mera naturlig jordmån, är förhållandet ett annat. Endast ett mindre antal 

 undersökningar föreligga på detta område, och ända intill senaste tid 

 har man haft tämligen oriktiga föreställningar om denna process i skogs- 

 marken. 



För några år sedan påbörjades vid Statens skogsförsöksanstalt en serie 

 undersökningar över salpeterbildningen i naturlig jordmån. Till att börja 



21. Mfddel. från Statens Skossforsöksanstalt. 



