304 HENRIK HESSELMAN. 



denna uppfattning sökte Baumann och GULLY (1909 — 19 13, GULLY 19 15) 

 i Miinchen göra gällande, att humusämnena voro neutrala och av kolloid 

 natur samt att deras sura reaktion berodde på att koUoiderna ur saltlös- 

 ningar absorbera kationen, d. v. s. den positivt laddade jonen. Såväl deras 

 experiment som hela deras kemiska åskådning har emellertid utsatts för 

 en skarp kritik frän fysikalisk-kemisk sida, gent emot vilken deras bevis- 

 föring ej synes kunna hålla streck (RiNDELL 191 1, OdÉN 1916). Det 

 har dessutom lyckats en svensk kemist, S. OdéN (191 2, 191 6), som ut- 

 fört åtskilliga undersökningar över torvens kemi, att ur torv och andra sura 

 humusformer isolera en trebasisk organisk syra av hög molekylarvikt (c:a 

 1 ,000), som närmast torde motsvara de äldre kemisternas huminsyra. Sy- 

 rans konstitution är emellertid ännu icke utredd. Baumanns och GULLYS 

 undersökningar hava emellertid den förtjänsten, att de starkt framhållit 

 betydelsen av humusämnenas kolloidala natur, och dä växlingar i det 

 koUoidala tillståndet efter allt att döma ha en stor betydelse för nitrifi- 

 kationen eller salpeterbildningen i marken, torde det vara lämpligt att även 

 något vidröra denna fråga. I detta sammanhang kan emellertid endast 

 framhållas några av de viktigaste fakta; en mera fullständig redogörelse 

 skulle föra alldeles för långt. 



Under begreppet kolloid eller kolloidalt förstår man ett visst slags 

 tillstånd hos materien. Den engelska kemisten Graham visade, att vissa 

 ämnen i lösning kunna diffundera genom organiska membraner, andra 

 däremot ej eller också ytterst långsamt. Då de dififunderbara vid lös- 

 ningens indunstning kristalliserade, de icke dififunderbara däremot, såsom 

 lim, öfvergingo i ett gelé eller gelatinliknande amorft tillstånd, kallade 

 han de förstnämnda ämnena kristalloider, de senare kolloider (efter coUa = 

 lim). Den vetenskapliga forskningen har sedermera visat, att när en 

 kolloid löses, bildas ej någon verklig lösning. Med särskilt utrustade 

 mikroskop, s. k. ultramikroskop, kan man i lösningsmedlet observera 

 små korn eller ytterst små partiklar, vilka befinna sig i livlig rörelse. 

 Det är isynnerhet organiska föreningar med hög molekylarvikt, som bilda 

 dylika lösningar, men även andra ämnen, såsom metaller t. ex. guld, 

 platina etc, kunna genom lämpliga metoder bringas i kolloidalt tillstånd. 

 Den kolloida metallen befinner sig i lösningen i form av ytterst små 

 svävande partiklar, som befinna sig i livlig rörelse. I en verklig lösning 

 kan man däremot ej urskilja några partiklar, den är vad man kallar 

 optiskt tom, då den undersökes under ultramikro.skopet. 



De kolloida lösningarna bilda, kan man säga, ett mellanled mellan å 

 ena sidan de verkliga uppslamningarna, å andra sidan de verkliga lös- 

 ningarna. Medan uppslamningarna så småningom sedimentera, bestående 

 i att de fasta eller uppslammade partiklarna sjunka till botten, hålla sig 



