STUDIER ÖVER SALPETERBILDNINGEN I NATURLIGA JORDMÅNER. 315 



De processer, genom vilka det organiskt bundna kvävet göres till- 

 gängligt för högre gröna växter, ligger i närvarande stund kanske bäst 

 till för det vetenskapliga forskningsarbetet. Den praktiska betydelsen 

 av dylika studier är ock utomordentligt stor, även för skogsbruket. I 

 detta hänseende torde det vara nog att hänvisa till förhållandena å de 

 danska ljunghedarna. Marken i ljunghedarna är ingalunda kvävefattig, 

 snarare motsatsen, men kvävet befinner sig i en svårtillgänglig form. 

 Hedskogsbruket måste därför genom inplantering av leguminoser eller 

 på annat sätt sörja för tillförseln av kväve i assimilerbar form. Före- 

 liggande undersökning avser närmast att utreda de förhållanden, under 

 vilka kvävet blir för växterna tillgängligt såsom salpetersyra, d. v. s. i 

 den för de flesta växter lättast tillgängliga formen. 



Kap. IV. Äldre undersökningar angående förekomst av sal- 

 petersyra i skogsjord. 



Ganska olika men var på sitt håll mycket bestämda åsikter ha gjort 

 sig gällande angående salpeterns förekomst i skogsmark och dess be- 

 tydelse för skogsväxternas näring. 



Den berömde franske växtfysiologen och åkerbrukskemisten BOUSSIN- 

 GAULT (1886, s. 40) ägnade ingående studier över salpeterns bildning och 

 förekomst inom olika slags jordar. Även i skogsmark fann han salpeter, 

 ehuru ej i någon betydande mängd, en observation som t. o. m. hos 

 hans egna landsmän synes ha råkat i fullständig glömska. Detta torde 

 till en icke ringa del bero därpå, att en av de mest verksamma skogs- 

 marksforskarna under senare hälften av förra århundradet, Ebermayer 

 (1888), hade kommit till den uppfattningen, att salpeter saknas i naturlig 

 jordmån. I de bayerska alperna undersökte han vatten från skogs- och 

 mossmarker och fann, att dessa i regel saknade varje spår av salpeter- 

 syra. Endast där marken gödslats med latrin eller kreatursspillning, 

 finner han salpeter i mera påvisbara mängder. Ebermayer gjorde där- 

 för den åsikten gällande, att salpetersyra bildas i marken endast när de 

 kvävehaltiga ämnena äro av animaliskt ursprung (urin, latrin, kreaturs- 

 spillning), men att när de mer kvävefattiga växtresterna multna, nedbryt- 

 ningen av de organiska kväveföreningarna ej föres längre än till amino- 

 syror och ammoniak, i vilken form skogsväxterna skulle upptaga kvävet. 

 Ebermayer finner ett stöd för sin uppfattning i undersökningar av Mo- 

 LISCH (1883), som i grenar och kvistar av åtskilliga träd {Syringa vid- 

 garis, Ulmus campestris, Pliiladelphiis corojiarius, Taxus baccata, Am- 

 pelopsis hederacea, Robinia Pseiidacacia, Celtis australis. Ailanthus glan- 

 dulosd) ej kunde påvisa salpeter med de allmänt använda, mycket käns- 



