3l6 HENRIK HESSELMAN. 



liga reagensen, brucin eller difenylamin i konc. svavelsyra, medan nitrat 

 i riklig mängd kunde påvisas hos åtskilliga örter, framför allt hos sådana, 

 som växa pä odlad jord eller ruderatmark. 



I vad mån dessa MOLISCHS iakttagelser kunna anföras som bevis för 

 Ebermayers uppfattning skall sedermera diskuteras. Så mycket må 

 emellertid redan här sägas, att deras beviskraft är mycket ringa. Även 

 Baumann (1887), assistent hos Ebermayer, kom till resultat, att sal- 

 petersyra saknas i skogsmark. Likaså en fransman BrÉAL (1887). Den 

 senare använde en ganska enkel metod. En filtrerpappersremsa, doppad 

 i en lösning av sulfofenol, lägges i beröring med den fuktiga jorden. 

 Pappersremsan uppsuger markens fuktighet och färgas röd vid förekomst 

 av salpetersyra. Om metodens användbarhet kan jag ej yttra mig, då 

 jag ej haft tillfälle att pröva densamma, men den förefaller mig väl 

 enkel. 



De här i korthet omtalade undersökningarna gjorde, att den åsikten 

 vann allmänt insteg i den vetenskapliga litteraturen, att salpetersyra ej 

 eller åtminstone endast undantagsvis bildas i skogsmark. Ramann nämner 

 sålunda i andra upplagan av sin allmänt bekanta lärobok Bodenkunde 

 (1905, sid. 138) att »In Wald boden finden sich keine Salpetersäure 

 öder doch nur in Spuren», samt »Auf den besseren Boden ist ofifenbar 

 die Bildung von Salpetersäure gering und bei der starken Durchwur- 

 zelung des Bodens in Wald und Wiese wird jede Spur, welche sich 

 biidet, rasch von den Pflanzen aufgenommen». Ännu bestämdare uttalar 

 sig Henry (1908, sid. 206 — 208), som påstår att nitrifikation överhuvud 

 taget icke förekommer i skogsmark. 



BOUSSINGAULTS undersökningar hade sålunda fallit alldeles i glömska, 

 t. o. m. bland hans egna landsmän. Spridda iakttagelser, som göras 

 så att säga mera i förbigående av botaniska forskare, visa emellertid, 

 att salpetersyra kan bildas i skogsmark. FRANK (1888) och Stahl 

 (1900), som båda gjort ingående studier över mykorhizan hos olika 

 växter och dess betydelse, nämna flerfaldiga exempel på att de funnit 

 salpetersyra hos skogsväxter. Den forskare, som genom sina undersök- 

 ningar ställde frågan i ett nytt läge, var emellertid Weis (1908), som 

 påvisade salpetersyra i betydande mängder i olika mulljordar (bok- och 

 askskogar) samt, ehuru i mindre avsevärd mängd, i bearbetad hedjord. 

 Av hans studier framgick ock, att man måste tillskriva salpetersyrebild- 

 ningen en viktig roll för skogens liv och trädplantornas utveckling. Så- 

 lunda visade det sig, att granplantorna utvecklade sig bäst i sådan hed- 

 jord, som innehöll salpetersyra, mindre väl i sådan, där salpetersyre- 

 bildningen knappt var påvisbar. 



Med anledning av Weis' studier ha även några andra forskare gjort 



