3 20 HENRIK HESSELMAN. 



söksprotokollen. Reaktionens styrka är där angiven, varvid o anger, att reak- 

 tionen ej inträtt, i svag reaktion, 2 tydlig reaktion och 3 skarp reaktion. 



De med jord ympade kulturkolvarna ha stått skyddade för ljuset i 

 ett skåp vid vanlig rumstemperatur, 15° — 17°. Optimitemperaturen för 

 nitrifikationsprocessen anses ligga omkring 25°, men då dessa undersök- 

 ningar ej avse några kvantitativa bestämningar, har denna omständighet 

 en mera underordnad betydelse. 



Den här beskrivna metoden har funnit rätt vidsträckt användning och 

 har även brukats för kvantitativa bestämningar, men den är icke fullt pålit- 

 lig. De negativa utslagen äro nämligen icke alldeles så säkra. Det har 

 av senare tiders undersökningar framgått, att bakterierna äro mycket käns- 

 liga för näringssubstratets fysikaliska beskaffenhet. Särskilt nitrifikations- 

 bakterierna förhålla sig i flera avseenden olika i jord än i en näringslösning. 

 De äro sålunda vida mindre känsliga för lösliga organiska föreningar i jord 

 än i kulturvätskor; i jord kunna t. o. m. små mängder organiska föreningar 

 stegra salpeterbildningen, medan samma mängder i en näringslösning verka 

 hämmande (se t. ex. COLEMAN igo8 och Bazarewski igo6). Det kan 

 också inträffa, att en salpeterbildande jord ej framkallar nitrifikation i lös- 

 ning, åtminstone kan nitrifikationen där gå så långsamt, att den undandrager 

 sig observation, om försöken ej pågå mycket länge. Frågan har sär- 

 skilt studerats av två amerikanska bakteriologer, F. L. Stevens och W. 

 A. WlTHERS (190g, sid. 355). Vid deras försök, som pågingo i fyra 

 veckor, iakttogs en livlig salpeterbildning i kulturkärl med jord, som 

 fuktades med en ammoniumsulfatlösning, medan ingen nitrifikation in- 

 trädde i kolvarna med en näringsiösning, som ympats med samma slags 

 jord. För att så vitt möjligt minska denna felkälla har jag låtit försö- 

 ken med skogsjordar pågå i flera månader. Det har därvid visat sig, 

 att fast det kunnat dröja en månad eller sex veckor, innan nitrifikation 

 inträdde i kulturkärlen, dock så småningom en fullständig nitrifikation 

 kunde äga rum. 



Barthel har visat (igog, sid. 23g — 240), att det negativa resultatet 

 i kulturkolvarna kan bero därpå, att denitrificerande (salpeterförstörande) 

 bakterier förstöra salpetern, allt efter som den bildas. Bästa medlet här- 

 emot är att sörja för, att kulturvätskan är väl genomluftad. Som förut 

 nämnts, har detta varit fallet i mina försök, men för att i alla händelser 

 undersöka, om dessa organismer kunnat spela någon roll för de negativa 

 resultat, som erhållits, har jag undersökt en serie typiska skogsjordsprov 

 med hänsyn till förekomsten av denitrifikanter. Enligt en vanligen använd 

 metod ha försöken utförts på så sätt, att en salpeterhaltig lösning ympats 

 med en jorduppslamning, varefter salpeterns försvinnande iakttagits genom 

 att på bestämda mellantider pröfva den ympade lösningens reaktion med 



