32 2 HENRIK HESSELMAN. 



178 mg natriumnitrat per kg jord, den 29 aug. efter oupphörligt reg- 

 nande fann han i samma jord endast 8,3 mg natronsalpeter pr kg jord. 



En tillfälligt utförd bestämning kan sålunda ge en alldeles missvi- 

 sande föreställning om de mängder salpeter, som en jord under vegeta- 

 tionsperioden kan erbjuda vegetationen. En starkt salpeterbildande jord 

 kan tillfälligtvis ge en låg siffra, en svagt salpeterbildande möjligen där- 

 emot en tämligen hög. För att med varandra jämföra tvä olika jordar 

 fordras åtminstone att året om bestämningar utföras på vissa mellan- 

 tider. Dock vore detta icke tillräckligt, ty man hade alltid att räkna 

 med den mycket svårbestämda faktor, som ligger i vegetationens sal- 

 peterförbrukning. Simon Johanssons undersökningar (191 1, sid. 155) 

 över salpeterns vandringar i en åkerjord visa, att denna faktor ingalunda 

 bör underskattas. 



I betraktande av de svårigheter, som en verkligt exakt, direkt be- 

 stämning av markens salpeterbildningsförmåga erbjuder, har jag valt en 

 metod, som på senare åren kommit att användas rätt mycket vid nitrifika- 

 tionsstudier. Undersökningarna ha inriktats på att studera den hastighet, 

 varmed salpeter bildas i särskilda för ändamålet tagna jordprov. Endast fullt 

 friska prov, som ej på något sätt torkas, kunna användas för detta ända- 

 mål. Sedan proven genom plockning med pincett befriats från rötter och 

 grövre oförmultnade växtdelar, ha de siktats genom ett såll med rut- 

 formiga maskor av 2 mm:s vidd. För varje undersökning ha tagits 500 

 — 1,000 gr frisk jord. Av det väl genomblandade provet ha sedan ut- 

 tagits 100 — 200 gr (beräknad efter torrvikt) för direkt salpeterbestäm- 

 ning. Ett annat, likadant prov om 100 ä 200 gr (beräknad på jordens 

 torrvikt) har införts i en stor erlenmeyerkolv om 1,000 ccm, varefter 

 provet utbretts på kolvens botten och fuktats med destillerat vatten, tills 

 provet fått en struktur, som överensstämmer med jorden i friskt, fuktigt 

 tillstånd och som samtidigt tillåter luftens fria tillträde. Fuktighetsprocen- 

 ten har därför växlat starkt alltefter jordprovens fysikaliska beskaffen- 

 het. Humusrika jordar ha sålunda fordrat mera vatten än humusfattiga. 

 I vad mån fuktningen kan ha spelat roll för salpeterbildningen, skall 

 sedermera diskuteras. De sålunda beskickade kolvarna ha stått i 2 — 5 

 månader i vanlig rumstemperatur i ett mörkt skåp, varefter återigen 

 salpeterhalten bestämts. Den bildade salpetern utgör då ett mått på 

 jordens salpeterbildningsförmåga. Man har ej att räkna med någon ur- 

 tvättning, ej heller med att de högre gröna växterna förbruka någon 

 salpeter; de denitrifikanter, som möjligen finnas, kunna dock göra sig 

 gällande. Genom att jordproven endast bildat ett mera tunnt luckert 

 skikt pä kolvens botten, ha emellertid villkoren för nitrifikation varit 

 gynnsamma, för denitrifikation mindre fördelaktiga. Man skulle möjligen 



