328 HENRIK HESSELMAN. 



funnit rikligt med salpeter hos åtskilliga bokskogsväxter och att MiGULA 

 (1900) funnit, att jordprov från bokskogar kunna nitrificera en ammoni- 

 umsulfatlösning. HENRY däremot (1908, sid. 206 — 208) hävdar den upp- 

 fattningen, att salpeter ej bildas i bokmuU, liksom överhuvudtaget ej i 

 skogsmark. Såsom bevis anför han, att ett prov bokmull visserligen 

 bildade salpeter, när det fick ligga i ett öppet kärl, men att när ett lika- 

 dant prov täcktes av ett en cm mäktigt lager av boklöv, detta hindrade 

 salpeterbildningen. Orsaken härtill söker han i denitrifikanterna, som 

 i lövtäcket finna en lämplig näring. Att lövlagret i naturen ingalunda 

 hindrar salpeterbildningen framgår emellertid till fullo av det faktum, att 

 bokskogsväxterna ofta äro nitrathaltiga. 



Såväl min egna som andras undersökningar (Weis, Frank) visa, att 

 salpeter normalt torde förekomma i bokmuUen. För örtvegetationen 

 spelar salpeterbildningen en viktig roll, många bokskogsväxter upphopa 

 åtminstone under våren nitrat i sina vävnader. I vad mån salpeterbild- 

 ningen spelar en roll för trädvegetationen skall längre fram diskuteras. 



Hittills har jag ej gjort några ingående undersökningar över nitri- 

 fikatitonen i bokskogens råhumus. Jordprov från bokskogarna å Hallandsås 

 med mera utpräglad torvbildning nitrifierade ej en ammoniumsulfatlös- 

 ning, men denitrifierade, ehuru långsamt, GiLTAYS lösning (tab. 6 n:r 10.) 

 Weis har emellertid även där kunnat påvisa en om ock svag salpeterbildning 

 (1909, sid. 290). 



Av dessa här refererade undersökningar och av mina egna observa- 

 tioner torde till fullo framgå, att i bokskogar med utpräglad mull 

 salpeterbildande organismer äro allmänt utbredda, likaså 

 denitrifikanter. Bokskogens örter och gräs innehålla ofta avse- 

 värda mängder nitrat. Jordprov från mullrika bokskogar kunna 

 vid lagring bilda betydande mängder salpeterkväve. 



Blandskogar av ädla lövträd. 



(Detaljundersökningar sid. 427)- 



Medan boken i vårt land helst bildar rena bestånd, uppträda våra 

 övriga ädla lövträd vanligen i blandning med andra. De rena bestån- 

 den intaga i regel endast helt små arealer, en ändring i markens be- 

 skaffenhet, de överallt vanliga ingreppen med yxan splittra de små ur- 

 sprungliga rena bestånden och bidraga till uppkomsten av biand- 

 bestånd av växlande beskaffenhet. Mest benägen för att bilda rena 

 naturbestånd är kanske eken, minst sådana träd som alm, lönn och aven- 

 bok. Det som kanske främst utmärker bestånden av våra vanliga ädla 

 lövträd med undantag av boken är den rika undervegetationen af löv- 

 fällande buskar samt rikedomen på gräs och örter i markbetäckningen, 



