STUDIER ÖVER SALPETERP.ILDNINGEN I NATURLIGA JORDMÅNER. 329 



allt en följd av det rikligare ljustillträdet. Bladavfallet från träden och 

 buskarna, de nedvissnande gräsen och örterna tas om hand av maskar och 

 insekter och ge liksom i den godartade bokskogsmarken upphov till en 

 mer eller mindre rik muUbildning. Hur kvävet i denna mull omsattes 

 till salpetersyra belyses närmare av nedan skildrade skogssamhällen. För 

 närmare detaljer hänvisas till sid. 427 i avdelningen för detaljunder- 

 sökningar. 



Ekskogar. 



Som nyss nämndes, är eken bland våra övriga lövträd mest benägen 

 för att bilda rena bestånd. Beståndens utseende växlar starkt, ej minst 

 beroende på kulturens ingrepp genom yxan, betande kreatur etc. Från 



Ur Skogsförsöksanstaltens saml. Foto av förf. 



Fig. 2. Ekskog av mellansvensk typ. Uppland. Danileryds s:n. Djursholm -^/^ 1906. 



Detaljbeskrivning sid. 430. 

 Eichenwald. Mittelschwedischer Typus. Detaillierte Beschreibung S. 430. 



de mera starkt slutna bestånden med en mera rik undervegetation av 

 buskar, finns en serie övergångar till de mera öppna soliga ekbackarna, 

 en typ, som i synnerhet i mellersta Sverige representerar ekslfogen. 



Som ett exempel på en tämligen typisk, föga betad, men ganska ljus 

 och öppen ekbacke kan anföras det å sid. 430 närmare skildrade ek- 

 beståndet vid Djursholm (se fig. 2). Markvegetationen visar stark väx- 

 ling allt efter beskuggningsgraden. Under de vida ekkronorna träffas 

 smärre, nästan slutna mattor af liljekonvalje, utåt kantade av en bård 

 av Gé-um urbantim. Där beskuggningen är svagare än omedelbart under 

 kronorna, men dock ej alltför svag, har vegetationen en mera lund- 

 artad karaktär, på mera öppen och torr mark en mera ängsliknandc. 

 Här är ej platsen att ingå på dessa detaljer, de bely.sas till en viss grad 



23- Meddfl. fri^n fatens Skogsforsbksanstalt . 



