332 HENRIK HESSELMAN. 



av de å sid. 430 meddelade ståndortsanteckningarna. Liljekonvaljen och 

 ett betydande antal örter från de mera lundliknande partierna visa om 

 våren en betydande salpeterhalt; jordprov från olika delar av ekbeståndet 

 ha ock visat sig kraftigt nitrificerande (proven n:o 43 — 45 i tab. 7). Det Uder 

 sålunda icke något tvivel, att ej kvävet i muUen i detta bestånd omsattes 

 till salpeter. I ännu högre grad tycks detta vara fallet i de på under- 

 vegetation rikare ekbestånden i sydligaste Sverige, som ofta äro blandade 

 med andra ädla lövträd. Deras allmänna utseende torde ganska väl belysas 

 av fig. 3 och 4. Ett par sådana bestånd nära Röstånga i Skåne under- 

 söktes av mig i maj 19 15; detaljanalyserna återfinnas åsid. 427. Undervege- 

 tationen kan i dessa undersökta bestånd karaktäriseras som ganska rik, dock 

 förekomma ej några särskilt sällsynta eller i Skånes lövskogar mer ovanliga 

 arter. Ett betydande antal arter visade sig starkt nitrathaltiga, snitt 

 genom mer parenkymatiska vävnader färgade ofta några droppar difenylamin 

 + konc. svavelsyra skarpt mörkblåa. Till de nitratförande höra flera vår- 

 blommande lundväxter. Vid lagring bildade jordprov från dessa lokaler 

 betydande nitratmängder (se tab. 7 n:o 7 och 8). 



Almskog. 



Ett med ekbestånden alldeles överensstämmande resultat gav en under- 

 sökning av lövskogen i Dalby hage, som bekant en av vårt lands allra 

 vackraste och ståtligaste lövskogar, en vallfartsort för naturälskare från 

 vida nejder i Skåne (BULOW 191 1). Mera detaljerat undersöktes ett 

 bestånd av ståtliga, vackra almar, blandade med kraftiga, resliga ekar, 

 som tillsammans bildade ett naturbestånd av den mest imponerande be- 

 skaffenhet. Undersökningens detaljer återfinnas å .sid. 431. Liksom ide 

 nyss omnämnda ekbestånden är växternas nitrathalt betydande, även några 

 vedväxter ge märkligt nog nitratreaktion, nämligen alm och hassel. Jordprov 

 nitrificera en ammoniumsulfatlösning och bilda vid lagring betydande mäng- 

 der salpeterkväve (tab. 7 n:o 9). Som förut omnämnts (sid. 306) har ligninet 

 benägenhet att hindra salpeterns reaktion med difenylamin + konc. svavel- 

 syra. Då nitraterna, att döma av förhållandet hos örterna, helst hopas 

 i den primära barken och i märgen, hade man nog den största utsikten 

 att finna salpetern hos träd i de unga, ännu oförvedade skotten. Dock 

 ge dessa endast undantagsvis nitratreaktion, vilket ju möjligen kan bero 

 därpå att skottens ligninhalt redan på ett mycket ungt stadium hindrar 

 reaktionen. Sä mycket märkligare är det då, att hos träd kunna påvisa 

 en nitratreaktion. Till dessa frågor återkommer jag emellertid längre fram. 



Asklund. 



Ett annat exempel på hur förhållandena kunna gestalta sig i de ädla 

 lövträdsbestånden lämnar en undersökning av asklundarna å ön Skabb- 



