334 HENRIK HESSELMAN. 



holmen i Stockholms norra skärgård. Vegetationen å denna lilla ö har 

 förut varit föremål för ganska ingående studier (HESSELMAN 1904), och 

 salpeterundersökningarna kunna därför utgöra ett slags komplement till 

 förut publicerade iakttagelser. Asklundarna intaga de lägre, mer fuktiga 

 partierna av holmen, utåt stranden till begränsas de av väl slutna alsnår, 

 inåt land till övergå de så småningom i den mer öppna lövängen. Ask- 

 lundarna ha å ena sidan en tydlig växtfysiognomisk anslutning till lund- 

 dälderna, å andra sidan visa de övergång till de mer öppna lövängarna. 

 Asklundarna bilda ganska väl slutna bestånd. Förutom ask förekomma 

 al, hägg, rönn, idegran. Ört- och gräsvegetationen är rik och av utpräg- 

 lad lundkaraktär (se fig. 5), i det att skuggälskande örter dominera i 

 markbetäckningen, såsom bingel {Mercurialis pevomis), ramslök [Alliutn 

 ursinum), stink.syska {Stachys silvatkci) m. fl. Fig. 5 å sid. 333 torde 

 dessutom ge en ganska god föreställning om vegetationens allmänna 

 karaktär. Som detaljanalyserna, sid. 433, ge vid handen, är lundväxter- 

 nas nitrathalt högst betydande. Ett stort antal örter ge en mycket stark 

 nitratreaktion. Detta gäller t. o. m. en sådan växt som Polygonatum 

 ])iultiJionim, vilken vid kolsyreassimilationen ej bildar stärkelse utan endast 

 socker (se HESSELMAN 1904, sid. 381) och sålunda enligt Staiil (1900) 

 ej borde väntas vara nitratförande (se vidare sid. 323). 



De undersökta ädla lövträdsbestånden ha gett ett överensstämmande 

 resultat. I den mulijord, som bildas av blad- och växtavfallet i dessa 

 bestånd, försiggår en mer eller mindre livlig salpeterbildning. Där be- 

 ståndet är mera slutet, så att markvegetationen får en lundartad karaktär, 

 är nitrathalten hos örterna ofta högst betydande. Flera av lundflorans 

 vårblommande arter, såsom t. ex. Pidmonaria officinalis, Adoxa inoscliatel- 

 lina ha ofta en betydande nitrathalt, och såsom särskilt nitratförande 

 kunna nämnas Geiiin rivale, G. urbanum, Melaiidriiun silvestre, Spircea 

 ubnaria, Urtica dioica, Rubus idesus, Stachys silvatica, Lactiica muralis, Viola 

 riviniana, V. siluestris, Stellaria nemonini^ glochidosperma. Flera av dessa 

 senare äro mera sällan eller nästan aldrig nitratfria, ss. Geiini nvale, 

 G. iirbannni, Rubus idcEus och Stachys siluatica. Andra karaktäristiska 

 muUväxter äro däremot mera sällan nitratförande, t. ex. de tre Anemone- 

 arterna. Där marken är mera öppen och ängsHknande, är nitrathalten 

 hos växterna obetydlig eller ingen. Undersökningar ha emellertid givit 

 vid handen, att även där försiggår en nitrifikation i marken. 



Nitrifikationsorganismer äro allmänt utbredda i de ädla lövskogarnas 

 muUjordar. Positiva resultat ha erhållits vid undersökning av jordprov 

 från Blekinge (Ronneby tab. 2 n:o i och 2), Skåne (Kolleberga tab. 3 

 n:o 16, Röstånga m. fl.). Även denitriiikanter förekomma (tab. 6 n:o 24). 



