33^ 



HENRIK HESSELMAN. 



och blomrik ängsmatta utbreder sig. Lövängen representerar ekfloran i 

 dess nordligaste utbredningsområde och visar därför den allra största 

 anslutning till de i föregående kapitel närmare skildrade, mera slutna 

 bestånden av ädla lövträd. Men även norr om den egentliga ekfloran 

 träffar man växtsamhällen av samma allmänna fysionomi. Artantalet 

 blir kanske något mindre, de ädla lövträden ha försvunnit och ersättas 

 av björk, gråal, rönn och sälg samt i synnerhet närmare fjällen av hög- 

 vuxna viden. Undervegetationen har på samma gång fått en mera nord- 



Ur Skogsförsöksanstaltens saml. Foto av fört. 



Fig. 7. Hassellund i löväng. Aneinone netnorosa, Geraniiivi silvaticum, Milium effusum, 

 Anthrisciis silvestris, Polysticluun filix nias. Uppland. Österåkers s:n. Ström. Juni 1 903. 



Haselhain. Laubwiese. 



lig prägel. Vissa författare (t. ex. G. Samuelsson i 9 ig) kalla dessa 

 växtsamhällen för björkängar och anse dem skilda frän de egentliga 

 lövängarna. Däruti ligger nog åtskilligt berättigat, i synnerhet med hän- 

 syn till växtsamhällenas floristiska sammansättning. Den fysionomiska 

 och även den rent ekologiska likheten är emellertid så stor mellan 

 mellersta och södra Sveriges lövängar och norra Sveriges björkängar, 

 att man i denna mera översiktliga skildring kan behandla dem som en grupp. 

 Lövängarna variera mycket starkt med hänsyn till $in sammansättning. 

 Markens kalkhalt, dess större eller mindre fuktighet, människans ingrepp 



