STUDIER ÖVKR SALPETERBILDMNGEX I NATURLIGA JORDOMRÅDEN. 34 1 



vegetationen inskränkes till den mera örtrika vegetation, som kransar 

 själva bäcken, medan man ej kan spåra något egentligt avbrott i själva 

 skogsbeståndet. Detta äger i synnerhet rum kring mera smala och obe- 

 tydliga bäckar (se sid. 453). 



Ovanför barrskogsgränsen ha lunddälderna sin fortsättning i de örtrika, 

 lundartade björkskogar, som ofta utbildas kring rinnande vatten. Kommer 

 man ovanför trädgränsen, kan man stundom spåra lunddäldens fortsätt- 

 ning i den vegetation av mjuka, bredbladiga örter, som stundom utbildas 

 i fjällens nedre alpina regioner på mark med genomsipprande vatten (se 

 t. ex. Rob. Fries 1910 sid. 255—258). Angående det rinnande vattnets 

 betydelse inom den högsta fjällregionen meddelas längre fram några 

 iakttagelser. 



Det är tydligt, att lunddälderna inom olika delar av landet skola förete 

 stora floristiska olikheter, men å andra sidan bilda de omisskänneligen 

 en grupp av i ekologiskt hänseende verkligen samhöriga växtformationer. 

 Ett bevis härpå ser jag i den omständigheten, att vissa karaktäristiska 

 arter träffas i lunddälderna över mycket stora delar av landet, t. ex. 

 Stellaria nemoriim, Epilobium angustifoluun , Riibus idcrus, CJirysospleniuui 

 alternifoliian, Acta^a spicata m. fl. Liksom hos alla artrika växtsamhällen 

 kan man också bland lunddälderna urskilja åtskilliga floristiskt karak- 

 täriserade varianter, s. k. facies. Först då man kan närmare karaktäri- 

 sera orsakerna till de olika varianterna, synes mig en närmare skildring 

 av desamma kunna påräkna ett mera allmänt vetenskapligt intresse. 

 Såsom viktiga moment för växlingarna i lunddäldernas sammansättning 

 skulle jag vilja framhålla vattentillgång och vattnets olika rörelsehastig- 

 het, däldens topografi, markens större eller mindre kalkhalt samt sist, 

 men icke minst traktens allmänna klimat. Inom en och samma lunddäld 

 spårar man vanligen en stark växling i växttäckets sammansättning. 

 Vattentillgången och vattnets större eller mindre rörlighet synas härvid- 

 lag vara de bestämmande faktorerna. Ju mer marken influeras av det 

 rörliga vattnet, desto större roll spela de för lunddälden karaktäristiska 

 växterna (se fig. 11 och 12). Där lunddälden gör ett avbrott i en barrskog 

 finner man därför ofta bäckkanten invid vattnet klädd av en lunddäldsflora, 

 medan kanske blott en fot därifrån markbetäckningen bildas av de för 

 barrskogen karaktäristiska risen och mossorna (jmfr ant. sid. 453). De olika 

 associationerna bilda, då bäcken slingrar sig fram mellan stenarna, en 

 brokig mosaikartad matta, där somliga fläckar täckas av ris och mossor, 

 andra av örter och gräs. Det är tydligt, att just dylika växlingar äro 

 ägnade att ge en antydan om de faktorer, som äro de viktigaste i växt- 

 samhällets ekologi. 



Detaljanalyser av lunddälder äro återgivna å sid. 442. Man finner där 



