350 HENRIK HESSELMAN. 



bundenhet i risens uppträdande. De hålla förnämligast till på stubbar, 

 kring foten av trädstammar etc, där humusbildningen har en annan karaktär 

 än på marken emellan träden, där gräsen och örterna dominera. Analoga 

 företeelser finner man även på själva marken, i synnerhet på sluttningar 

 av mera kalkrik mark. På alla mer upphöjda partier förhärskar den 

 normala granskogsvegetationen med ris, mossor etc, rnedan man i smärre, 

 helt obetydliga fördjupningar, små sänkor etc. finner en mera utpräglad 

 och fordrande örtvegetation. I dylika smärre sänkor växa t. ex. i Ammers 

 kronopark i östra Jämtland (se sid. 470), blåsippor. Vida sepium och 

 Vida silvatica. Orobus vernits m. fl., medan markbetäckningen för övrigt 

 kan ha den för granskogarna mera normala karaktären. Även i det egent- 

 liga silurområdet i Jämtland kan ma« återfinna en liknande fördelning av 

 växlingarna i markvegetationer. Som jag längre fram kommer att visa, sam- 

 manhänga dessa företeelser på det närmaste med hela markbildningsproces- 

 sen. Jag anser det därför lämpligast att i ett sammanhang diskutera de 

 härvid verksamma faktorerna och återkommer alltså till denna fråga i kap. X. 

 I granlunderna eller de örtrika granskogarna har humustäcket vanligen 

 mullkaraktär. Ibland finner man en mera jämn övergång från de översta 

 starkt humushaltiga skikten till den underliggande mineraljorden, i andra 

 typer åter bildar humuslagret mera ett slags täcke över mineraljorden. 

 I båda fallen har humusskiktet klumpstruktur. 



A sidorna 460 — 466 meddelas några detaljanalyser över undersökta 

 granlundar och örtrika granskogar. Av dessa framgå, att man endast 

 mera undantagsvis kan påvisa salpeter hos växterna i markvegetationen. 

 T. o. m. så utpräglade nitratväxter som hallon [Rubus idceus) och hund- 

 violer ( Viola riviniand) kunna vara nitratfria. Då och dä finner man 

 dock salpeter. Nitrifikationsorganismer finnas emellertid, en ammonium- 

 sulfatlösning oxideras, ehuru långsamt, till salpetersyra (se tab. 2 n:r 8, 

 26 och tab. 4 n:r 33). Jordprov kunna vid lagring bilda betydande 

 mängder salpeter (se tab. 7 n:o 38, 46, 56 och 61). 



Emellertid finns det också vissa typer av ganska örtrika granskogar, där 

 man sannolikt icke kan påvisa en nitrifikation, till en sådan typ hör sanno- 

 likt den å sid. 473 närmare skildrade granskogen. Jordprov från detta be- 

 stånd ha ej nitrifierat en ammoniumsulfatlösning, men deras förmåga att 

 vid lagring bilda nitrat har ej undersökts. Huruvida man i vegetationens 

 sammansättning alltid kan påvisa en bestämd och klar skillnad mellan 

 örtrika granskogar med och utan nitrifikation vill jag emellertid tills 

 vidare lämna obesvarat. 



Undersökningarna angående de örtrika granskogarna torde lämpligen 

 kunna sammanfattas på följande sätt. De frodigare, gräs- och ört- 

 rikare varianterna av granlundarna höra till de salpeterbil- 



