3 5^ HENRIK HESSELMAN. 



En annan med denna sak sammanhängande fråga är spörsmålet om 

 björkens, aspens och andra lövträds inflytande på kväveomsättningen, när 

 de mer eller mindre rikligt förekomma i barrträdsbestånden. Denna fråga 

 har ännu ej behandlats av mig på något mer ingående sätt, men några 

 bestånd ha dock undersökts. Båda höra hemma i Norrland, det ena före- 

 kommer i Norrbotten, nämligen vid Brännfors i Piteå socken, det andra i 

 Jämtland, Ansjö kronopark. Båda ha uppkommit efter brand, utgöras av 

 tall och gran i blandning med asp och björk, äro väl slutna och visa en för 

 trakten mycket vacker växtlighet. I Brännfors-beståndet förekomma något 

 örter såsom Geraninut silvaticuDi, i Ansjö-beståndet mest ris och mossor. 

 Jordprovens förmåga att vid lagring bilda salpeter har undersökts. Provet 

 från Ansjö-beståndet bildade ingen eller endast spår av salpeter, det från 

 Brännfors-beståndet en mycket ringa kvantitet (tab. 7 n:r 63 och 64). 

 Dessa tvenne försök tala ej för att inblandning av björk och asp fram- 

 kallar en nitrifikation i de mossrika barrskogarnas mark, men humus- 

 täcket får ju alltid en mera gynnsam struktur, och även om salpeter- 

 bildning ej förekommer, torde kvävet på annat sätt, t. ex. i form av 

 ammoniak, bliva mera lätt tillgängligt. 



Undersökningarna angående de mossrika barrskogarna torde lämpligast 

 kunna sammanfattas på följande sätt. I de mossrika barrskogarna 

 saknas fullständigt sådana salpeterbildande organismer, som 

 kunna överföra ammoniumsulfat till nitrat i en för nitrifikation 

 lämplig lösning. Denitrifikanter saknas i regel. Salpeter 

 saknas konstant hos markbetäckningens växter. Vid lagring 

 bilda jordproven ingen salpeter eller ock endast spär därav. 

 De mossrika barrskogarnas kvävebehov måste tillfredsställas 

 på annat sätt än genom upptagandet av nitrater. 



Lavrika barrskogar. 



De lavrika barrskogarna utmärkas därav, att lavar, såsom renlav, 

 Stereocaidon- och Clcrdonia-diVier, utgöra en väsentlig del av markbetäck- 

 ningen. I nordligaste Sverige, t. ex. i trakten norr om Gellivare och i 

 Härjedalen, förekomma lavrika granskogar, men på det hela taget spela 

 de icke någon större roll i vår skogsvegetation. Av vida större be- 

 tydelse äro tallhedarna, som i synnerhet förekomma på torr, genom- 

 släpplig mark, och som i övre Norrland ha ganska stor utbredning. Då 

 jag under den allra närmaste tiden kommer att publicera en avhand- 

 ling om föryngringen på de norrländska tallhedarna, där kväveomsätt- 

 ningsfrågan ingående kommer att diskuteras, vill jag här endast nämna, 

 att någon salpeterbildning ej äger rum i tallhedarnas humus- 

 täcke eller underliggande blek- och rostjord. 



