STUDIER ÖVER SALPETEREILDNINGEN I NATURLIGA JORDMANER. 359 



Växtsamhällen å torvmarker. 



(Detaljundersökningar sid. 473-) 



Salpeterbildningen är, såsom förut framhållits (sid. 292), en exklusivt 

 aérobiontisk process, d. v. s. den fordrar god tillgång på luftsyre. Detta 

 ligger ock i hela processens natur, ammoniaken överföres ju genom 

 oxidation till salpetersyra. Karaktäristiskt för torvmarker är åter, att 

 redan ett kort stycke under markytan råder en fullständig syrebrist. Jag 

 kan i detta avseende hänvisa till de ganska talrika analyser, som utförts 

 å försöksanstalten över vattnets syrehalt i olika slags torvmarker (Hes- 

 SELMAN 19 10). Dessa undersökningar gåvo till resultat, att vattnet i 

 mossar och försumpade granskogar redan 20 cm under ytan var fullstän- 

 digt syrefritt, och att i de allra översta lagren endast funnos spår av syre. 

 Stillastående, starkt humushaltigt vatten, sådant som man allmänt anträf- 

 far i smärre hålor i försumpad skogsmark, visa en ganska betydande 

 syrebrist. Denna kan stundom gå så långt, att fastän det mörkfär- 

 gade vattnet står i direkt beröring med luften, detta endast innehåller 

 spår av syre. Det av vattnet absorberade syret förbrukas tydligen has- 

 tigare av humusämnena, än det återigen tages upp ur luften. Befinner 

 sig däremot vattnet i rörelse, är vanligen syrehalten ganska betydande, 

 och vattnet i källor, som bryta fram i kanten av mossar eller annorstä- 

 des i mossmarken, är ofta mättat med syre. Vid närmare undersökning 

 visar det sig ock, att det rörliga vattnet har ett betydande inflytande 

 på omsättningen av torvens kväveföreningar. 



Vegetationen kring källorna och deras avlopp har vanligen, som be- 

 kant torde vara, ett annat skaplynne än mossen i övrigt. Det öppna, 

 rinnande vattnet kantas av EpilobiHm-d,xtQr , t. ex. E. Jiornenianni och 

 alsincBfoliiwi, E. palitstre, SU//arm-Sirter, en del gräs etc, varjämte moss- 

 vegetationen har en helt avvikande karaktär. Det är tydligt, att det 

 rinnande källvattnet erbjuder växterna helt andra livsbetingelser än mar- 

 ken i den omgivande mossen. Olikheten inskränker sig emellertid ej 

 blott till den större syrehalten, källans vegetation är ofta starkt 

 nitrat haltig. I sådana växter som EpilobiuDi Jiorneniamii, Carda- 

 inine atnara, Stellaria nemoruDi, Carex sp., Poa sudetica kan man ofta 

 påvisa betydande mängder salpeter. Särskilt intressant är i detta hän- 

 seende en närmare undersökt plats å Ansjö kronopark i östra Jämtland 

 (sid. 473). Den vegetation, som finnes där, visar en stor likhet med 

 lunddäldernas kring mera rinnande vatten. Där källans vatten rör sig 

 mera långsamt, så att den håller på att växa igen, har jag förgäves 

 sökt någon nitrat hos växterna. 



Samma inverkan på kvävets omsättning, som vattnet har kring källor, 

 kan man spåra i de kärr, där vattnet är mera rörligt. Kärren karaktäri- 



