360 HENRIK HESSELMAN. 



seras bl. a. genom sin rikedom på örter och gräs, varigenom de 

 skilja sig från mossarna. Redan detta tyder på, att de näringsämnen, 

 som finnas i torven, äro någorlunda lättillgängliga. Detta gäller även kvä- 

 vet, man finner nämligen icke sällan en betydande salpeterhalt hos 

 vissa växter, t. ex. Viola paltistris, Cirsium palustre, Spircea ulmaria, 

 Geum rivale (se sid. 475 — 477). Detta gäller dock vanligen kärr med 

 mera rik ört- och gräsvegetation och synnerligen väl multnad torv. I de 

 kärr, där salpeter kunnat iakttagas hos växterna, har antingen vattnet be- 

 funnit sig i mera livlig rörelse, eller ock har marken tidvis varit uttorkad, 

 så att luften fått tillträde. 



De torvprov, som tagits från dessa kärrmarker, ha stundom, 

 men ej alltid nitrificerat en ammoniumsulfatlösning, däremot 

 ha de vid lagring i Erlenmeyerkolv bildat betydande salpeter- 

 mängder. Detta har däremot ej varit fallet med de prov, som 

 tagits i källavloppen vid Dånmyren i Ansjö kronopark. Till 

 denna fråga skall jag sedermera återkomma. 



I de subalpina trakterna, särskilt de kalkrika, finnes på starkt sluttande 

 mark en kärrtyp, utmärkt av en betydande rikedom på örter (se sid. 478). 

 Bland dessa påträffas flera, som äro utpräglade salpeterälskare, såsom 

 t. ex. Spir(2a ulmaria, Geum rivale, Alcheinilla-dirtQr, och vilka i många 

 växtsamhällen innehålla mycken salpeter (se fig. 20). I kärren ha de 

 visat sig nitratfria, men sannoHkt pågår ändock en nitrifikation, om den 

 än ej är så stark. Jordprov från dylika kärr ha visat sig kunna nitrificera 

 en ammoniumsulfatlösning, för övrigt har jorden ej undersökts. 



Torvmarkerna förtjäna emellertid en vida mera ingående undersökning, 

 än vad jag hittills kunnat utföra. Jag torde emellertid vid ett annat 

 tillfälle få återkomma till denna fråga. 



Dikning, d. v. s. torrläggning av torvmarken, verkar ofta på alldeles 

 samma sätt, som det rinnande vattnet. Det .syrefattiga vattnet undan- 

 skaffas, luften får tillträde och en livligare oxidation inträder i torvmas- 

 san. Denna leder ofta till en nitrifikation av kvävet. I örtrika, helt ny- 

 ligen torrlagda kärr finner man en betydande salpeterhalt hos t. ex. 

 Geum rivale eller Viola palustris, medan salpeter saknas hos samma 

 växter i de ännu odikade delarna. Utmed dikessläntorna infinner sig ofta 

 på mera multnad torf Epilobium angustifolium, de unga plantorna äro 

 ständigt starkt nitrathaltiga, dock ej alltid hos mer utvuxna individ. 

 Någon gång (t. ex. i Sösjö kronopark) ser man hallon på liknande plat- 

 ser, salpeterhalten hos växterna har då alltid varit högst betydande. 



På uppkastade dikesvallar i torvmarker är Epilobium angustifolium en 

 mycket vanlig företeelse; unga plantor äro ständigt nitrathaltiga. Jag 

 har ännu ej undersökt, i vilka olika typer Epilobium uppträder, men vill 



