_^62 HKNkIK HRSSKLMAN. 



nämna, att den är rätt vanlig utmed dikena i försumpade granskogar, 

 men att man även kan finna den på vitmosstorv, även i detta fall är 

 Epilobitim starkt nitrathaltig. Men ej blott utmed dikena och i torv- 

 vallarna utan även på de mera plana, jämna, dikade mossarna kan en ni- 

 trifikation äga rum. Ett exempel härpå är närmare beskrivet å sid. 479. 



Även de dikade torvmarkerna förtjäna tydligen en närmare undersök 

 ning med hänsyn till kvävets omsättning till salpeter. Jag har här an- 

 fört endast några spridda observationer, till en mer ingående undersökning 

 torde jag en annan gång få tillfälle att återkomma. 



Mina undersökningar angående salpeterbildning i torvmarker torde kunna 

 sammanfattas på följande sätt. Genom att vattnet i torvmarkerna 

 utestänger luftens tillträde, äro förhållandena i torven ogynn- 

 samma för kvävets nitrifikation. Där vattnet befinner sig i 

 livlig rörelse, så att fritt luftsyre ständigt tillföres, eller där 

 luften fått tillträde genom torvmarkens utdikning, kan emeller- 

 tid en så livlig salpeterbildning äga rum, att växterna anhopa 

 salpeter i sina vävnader. De växter, som infinna sig pä dikes- 

 kanter och dikesvallar i torrlagda mossar, äro ofta starkt ni- 

 trathaltiga. Jordprov från kärr med rörligt vatten nitrificera 

 ammoniaken i en för nitrifikation lämplig lösning. Jordprov 

 från kärr kunna vid lagring bilda betydande salpetermängder. 



Växtsamhällen på mark med rörligt vatten i fjällen. 



(Detaljundersökningar sid. 483.) 



Som jag förut omnämnt, spårar man ända upp i fjällen det rörliga 

 vattnets inverkan på vegetationen, och man kan ovanför trädgränsen 

 träffa associationer av gräs och örter, överensstämmande med dem, som 

 man anträffar i lunddälderna. Som fjällväxterna, i synnerhet i den högsta 

 alpina regionen, leva under helt andra temperaturbetingelser än låglan- 

 dets växter, har en undersökning av fjällväxternas nitrathalt ett mera 

 allmänt biologiskt intresse. Några iakttagelser, som jag vid ett par olika 

 tillfällen kunnat göra över denna fråga, må i detta sammanhang publi- 

 ceras. De belysa i sin mån på ett särdeles intressant sätt salpeterpro- 

 blemet och i synnerhet nitrifikationens beroende av temperaturen. 



I den nedre fjällregionen finner man utmed bäckar och rännilar en 

 vegetation, som ganska skarpt sticker av från omgivningen. Fjällhedens 

 eller fjällmossens mera monotona och torftiga växttäcke avbrytes av en 

 mer eller mindre yppigt utvecklad bård av bredbladiga, friskt gröna 

 örter, ofta vackert och rikt blommande. På kanterna av det rinnande 

 vattnet trivas sådana växter som Viola biflora, Saxifraga slellaris, Al- 

 chemilla-^ormex etc (se sid. 484). Hos dylika växter är nitrathalten ofta 



