STUDIER ÖVER SAI.PETERBILDNIXGEX I NATURLIGA JORDMANER. 367 



reaktion. Bland dessa märkas säväl ruderatväxter som i mera natur- 

 liga formationer förekommande vintergröna former. Bland de förra gåvo 

 följande skarp nitratreaktion, nämligen Capsella bia sa pastor is ^ Euphorbia 

 Jielioscopia, Geraniuni pusilliiin, Laniiiivi albmn, L. pmpureuin, L. pui- 

 pioTuni* hiasuvi, Matriiaria inodora, Sejiecio vulgaris, Stellaria »ledia^ 

 Thlaspi arvense, bland de senare Geraniuin robertianuui, Geuni rivale, 

 Hcsperis Diairoiialis. Även gräsen i de ännu gröna gräsmattorna voro 

 starkt nitrathaltiga, såsom Dactylis glovierata, Poa sp. etc. Förvintern 

 var mycket blid, endast fä frostdagar förekommo, men himlen var så 

 gott som ständigt molntäckt och ljuset även mitt på dagen svagt. 



De hittills visserligen rätt fåtaliga observationerna över salpeterbild- 

 ningen i alpina trakter ha sålunda visat, att utpräglat högalpina arter, 

 vilka leva under särdeles ogynnsamma betingelser, låg tem- 

 peratur och kort vegetationsperiod, kunna få sitt kvävebehov 

 tillfredsställt genom upptagande av nitrater. Växter, som i 

 högfjällen växa i en mark med starkt rörligt, rinnande vatten, 

 ha rikligt med nitrater upplagrade i sina vävnader, även när 

 vattnet kommer från en smältande snödriva. 



Växtsamhällen å klippor. 



Detaljundersökningar sid. 480.) 



Nedanför högsta marina gränsen förekomma ett slags för vårt land 

 ganska karaktäristiska ståndorter, nämligen de genom vågornas verksam- 

 het frisköljda och renspolade urbergshällarna. Genom sina av isen av- 

 slipade former och stundom tydligt repade ytor bilda de ett särdeles 

 framträdande drag i landskapet. Sedan de en gång i tiderna dykt upp 

 ur havet, ha de utsatts för solsken och regn, växlande temperatur och 

 för lavars och mossors angrepp. Den vittringsjord, som på detta sätt 

 bildats, är emellertid ytterst obet^^dlig och har vanligen sköljts ned i 

 rämnor och sprickor. Endast där träffar man i regel en mera rikt ut- 

 vecklad vegetation, medan den mera jämna klippan i huvudsak överdra- 

 ges av lavar och mossor, i vilka ett fåtal örter och gräs finna sin trev- 

 nad. Klippsamhällenas utvecklingshistoria har i vårt land studerats av 

 bl. a. R. Serxander (1892) och framför allt Alb. NILSSON (1899), 

 ett ämne, som dock ligger mera på sidan om denna avhandling. Av 

 större betydelse är att omgivningarna kring klippan utöva ett stort in- 

 flytande på dess vegetation, en sak som framhölls redan av HAMPUS 

 VON Post (1862), vilken urskilde barrskogs-, lövskogs- och fältklipp- 

 samhällen. Av dessa utmärkas barrskogens klippsamhällen av lavtäcke 

 och risvegetation, medan lövskogens äga en ganska rik ört- och gräsflora 

 och en mossflora av delvis annan sammansättning än på barrskogsklip- 



