3S2 HENRIK HESSELMAN. 



ket. Resultaten äro rätt belysande för de olikheter i mikroorganismfloran, 

 som utmärka jordar med och utan nitrifikation. Medan salpetern i GiL- 

 TAYS lösning (se sid. 321) försvinner inom loppet av några dagar, då den 

 infekteras med en mulljord, kvarstår reaktionen i flera veckor, när lös- 

 ningen infekteras med jord från en typisk mossrik barrskog eller 

 tallhed. Denitrifikanter saknas sålunda i regel i de natur- 

 liga jordmåner (t. ex. råhumus), som ej bilda salpeter, me- 

 dan de allmänt förekomma i de salpeterbildande (mulljordar, 

 nitrificerande kärr- och torvjord). Denitrifikanternas utbred- 

 ning bestyrker sålunda indirekt resultaten angående salpeter- 

 bildningen i olika jordmåner. Några mer belysande försöksproto- 

 koll äro sammanförda i tabellen n:r 6. 



Som nämnts, kvarstår salpeterreaktionen länge i Giltays lösning, när 

 den infekteras med jord från en mossrik barrskog (råhumus). Här synas 

 sålunda sådana mikroorganismer alldeles saknas, som assimilera nitrat. 

 Detta förhållande står i god samklang med Hagems (19 10, sid, 28 och 

 sid. 12g) undersökningar; denne fann nämligen, att de mucorinéer, som 

 utmärka tall- och granskogsmarken, sakna förmåga att reducera och assi- 

 milera nitrat, medan denna egenskap tillkommer andra mucorinéarter, 

 som vanligen saknas i barrskogsmark. 



De vanligen brukliga jordbakteriologiska metoderna uppvisa sålunda 

 betydande olikheter mellan nitrificerande mulljordar och vanlig råhumus. 

 De förra skilja sig från de senare genom 



i) kraftigare avspaltning av ammoniak ur pepton i neutral 

 lösning,-^ 



■ 2) nitrifikation, om ock svag och ofta ofullständig, av WlNO- 

 GRADSKYS Och BUHLERT-FlCKENDEYS lösningar, 



3) förekomst av denitrifikanter, som under gasutveckling för- 

 störa salpetern i Giltays lösning. 



Det är tydligt, att dessa olikheter ha sin orsak i att mikroorganism- 

 floran är av mycket olika beskaffenhet i salpeterbildande och icke sal- 

 peterbildande jordar. En mera ingående analys av dessa olikheter är 

 emellertid ett krävande arbete, som fordrar utbildandet av nya och spe- 

 ciellt för skogsmarken lämpliga metoder. En av de närmast till hands 

 liggande uppgifterna synes mig vara att utreda vilka mikroorganismer det 

 är, som "åstadkomma salpeterbildning i skogsjordar och andra jordar av 

 sur reaktion. Det visar sig ju vara en mycket stor olikhet mellan åker- 

 jordars och skog.sjordars förmåga att nitrificera de för detta ändamål 

 vanligen använda lösningarna, utan att man kan finna motsvarande skill- 



' Några jordprov ha visat stor ainnioniakavspaltning-sförmäga, cluiru de sannolikt ej nitri- 

 liora (t. ex, n:o rS i tabell l), de förtj.äna emellertid en förnyad undersökning. 



