386 HENRIK HESSELMAN. 



upphopar salpeter i sina vävnader. Äldre, mer utvuxna individ inne- 

 hålla ofta ingen salpeter, medan yngre individ av samma art och på 

 samma plats kunna vara rika på nitrat. De negativa utslagen måste 

 därför alltid behandlas med stor försiktighet, de positiva däremot torde 

 man utan tvekan kunna taga upp till diskussion. De positiva utslagen 

 äro emellertid talrika nog, för att bilda en utgångspunkt för en diskus- 

 sion angående salpeterns roll för den spontana vegetationen. 



Till en början torde det då förtjäna påpekas, att så långt som man 

 kan döma av reaktionen med difenylamin och konc. svavelsyra, nitrat- 

 anhopningen hos växter i naturliga växtsamhällen ofta kan 

 vara fullt så kraftig, som hos nitratväxter på kulturjord. Den 

 skarpa blå färgning, som man erhåller vid undersökning av snitt, av t. ex. 

 Urtica dioica, Anthriscus silvestris, Geiini rivalc och G. iirbanuui, Rubus 

 idceiis, m. fl. växter, när de t. ex. insamlats i en allund, skiljer sig i 

 avseende på intensiteten ingalunda från den färg, som erhålles, när man 

 på samma sätt undersöker exemplar av CJienopodiuni albian, Urtica urens, 

 Stellaria media och andra sedan gammalt välkända nitratväxter, när 

 man hämtat exemplaren för undersökning från t. ex. en välgödslad po- 

 tatisåker. 



Dessa i naturliga växtsamhällen förekommande utpräglade nitratväxter 

 synas ha en utomordentlig förmåga att tillgodogöra sig de allra minsta 

 mängder salpetersyra. Bland de ganska talrika växtsamhällen, där jag 

 undersökt växternas nitrathalt, hör asklunden på Skabbholmen (se när- 

 mare sid. 433) till de allra nitratrikaste. De allra flesta örterna och gräsen 

 gävo en mycket kraftig salpeterreaktion. Jordprov togos samtidigt med 

 att växterna undersöktes på nitrat och underkastades så omedelbart som 

 möjligt analys^; de visade sig därvid ej innehålla mera än 1,4 mg sal- 

 peterkväve pr kg jord, sålunda en mycket ringa kvantitet. Skulle man 

 på grund av jordens salpeterhalt vid detta tillfälle ha fällt ett omdöme 

 om nitrifikationens roll för växtsamhället i fråga, hade man säkerligen 

 varit benägen anse, att den vore av underordnad betydelse. Ana- 

 lysen av växterna ger dock ett helt annat resultat: de bevisa 

 otvivelaktigt, att man har att göra med ett utpräglat salpeter- 

 älskande växtsamhälle. Förklaringen är tydligen den, att salpetern 

 upptages allt efter som den bildas. Den ifrågavarande jorden alstrade 

 också under tre månaders lagring 120 mg salpeterkväve pr kg jord, så- 

 lunda en rätt så betydande kvantitet. Då man i synnerhet förr 

 nöjde sig med dylika tillfälliga bestämningar av salpeterhalten 

 i jorden, kom man lätt till den uppfattningen, att salpeter- 

 bildning i naturlig jordmån vore av en alldeles underordnad 



^ Prov insamlades "Yg, togos under behandling för analys -•''/(; 1916. 



