STUDIER ÖVER SALPETERBILDXIXGEN I NATURLIGA JORDMÅNER. 387 



betydelse. Det är också dylika analyser, som äro orsaken till att man 

 även i växtfysiologiska handböcker ej sällan finner den åskådningen för- 

 fäktad, att i naturlig jordmån växterna huvudsakligen skulle upptaga 

 ammoniak (se t. ex. JOST, 1913, sid. 178). Den ringa halt av sal- 

 peterkväve, som ofta anträffas i naturliga jordmåner förorsakas 

 väl därför närmast av den stora hastighet, varmed detta ämne 

 upptages av växterna och behöver ingalunda vara en följd av 

 någon undertryckt nitrifikation. I åkerjorden däremot, som gödslas 

 med starkt kvävehaltiga gödselämnen eller t. o. m. nitrater, finnes ofta 

 ett överskott gent emot växternas tillfälliga behov, ur åkerjorden uttvättas 

 ock därför med den genomrinnande nederbörden ej obetydliga mäng- 

 der nitrat. 



Vissa växtsamhällen utmärka sig för en tämligen konstant hög nitrat- 

 halt hos växterna. Hit höra framför allt de mera slutna lundarna eller 

 bestånden av ädla lövträd, framför allt sådana som växa på en mull- 

 rik och fuktig jordmån. Orsaken till växternas nitrathalt är här tvåfal- 

 dig. I skuggan under träden sker assimilationen av salpeterkvävet ej så 

 hastigt, tack vare den dämpade belysningen, det kan därför anhopas i 

 växten. I de starkt sönderdelade organiska resterna kan nitrifikationen 

 försiggå snabbt, varvid även den jämförelsevis höga fuktigheten i mar- 

 ken spelar en roll. Man har nämligen funnit, att en viss, ej alltför hög 

 fuktighet i hög grad gynnar nitrifikationen. Såsom optimihalt anges 

 vanligen 50 % av jordens vattenkapacitet, torkar jorden, avtager nitrifika- 

 tionen betydligt i hastighet. 



Våra vanligaste lundväxter äro därför ofta utpräglade nitratväxter, 

 t. ex. Puluionaria officiiialis, Adoxa moschatellina, Stachys silvatica, Geinii. 

 livale och G. urbajium, AntJiriscus silvestris, Arciiaria trinervia, Stellaria 

 holostea och ncjnorum, Merciirialis perennis, Corydalis intennedia och catui 

 Lrtica dioica, Melandriuni silvestrc, Lysimachia ncinoru))i, Viola riuijiiana 

 och V. silvestris. Unga och livskraftiga exemplar ge vanligen stark nitrat- 

 reaktion. Ur de å sid. 427 — 433 meddelade detalj undersökningarna är det lätt 

 att finna ytterligare exempel. Dessa växter torde överhuvud taget endast 

 undantagsvis förekomma på en mark, som ej bildar nitrat. Andra lund- 

 växter äro så gott som alltid nitratfria t. ex. Ajicihohc nemoiosa. A. 

 nmuncHloides, A. liepatica. Endast å ovanligt starkt nitrificerande jord 

 har jag funnit de först- och sistnämnda arterna nitrathaltiga. De torde 

 dock vara nitratofila, ehuru ej 1 så utpräglad grad. Ancmonc nemo- 

 iosa förekommer dock ofta på marker, som ej bildar nitrater. 



Angående allundarna och de där förekommande arternas höga nitrat- 

 halt har jag förut talat. Från allundarna och lunddälderna härstamma 

 några allmänt förekommande och utbredda växter, som kunna uppträda 



