39° HENRIK HESSELMAN, 



Emellertid ha andra försök ej lämnat samma lysande resultat. Jord- 

 prov från den närmare undersökta bäcken å Ansjö kronopark (se sid. 453) 

 samt från smältvattenslokaler i fjällen (Finse, Hardanger, se närmare sid. 

 363 — 367) ha vid lagring med eller utan genomluftning bildat endast ytterst 

 små mängder nitrat (se tab. 7 n:r 49—52). Frågan är, hur man då skall för- 

 klara växternas höga nitrathalt på dylika platser. Såväl den omnämnda 

 bäcken å Ansjö kronopark som framför allt smältvattenslokalerna kring 

 Finse i den övre fjällregionen utmärkas av en särdeles låg temperatur. I 

 högfjällen torde temperaturen föga överstiga 0°. MöjHgt vore ju, att vi 

 på dyhka platser ha att göra med särskilda köldälskande (kryofila) nitri- 

 fikationsorganismer, som arbeta mindre effektivt vid vanlig rumstempera- 

 tur, vid vilka mina försök blivit utförda. Om detta är förhållandet, kan 

 naturligtvis endast avgöras genom vid låg temperatur utförda försök.^ 



En annan förklaringsgrund vore att söka i en enormt stor förmåga 

 hos växterna att upptaga nitrat ur en lösning. Av bäckvattnet i Ansjö 

 kronopark togs hösten 19 16 ett prov för närmare undersökning, nämli- 

 gen en liter, till vilken genast sattes kloroform för att hindra såväl en 

 eventuell förstöring av möjligen befintlig salpeter som en nybildning av 

 densamma. Analysen, som utfördes några dagar efter det provet tagits, 

 visade, att bäckvattnet inneiiöll endast 0,02 mg salpeter kväve pr liter, 

 sålunda en ren obetydlighet. Denna salpeter kan ju tänkas hava upp- 

 kommit genom nitrifikation i de humuslager, som omgiva själva bäcken 

 och ständigt omspolas av dess friska, syrehältiga vatten. Skola då väx- 

 terna tänkas kunna tillgodogöra sig så små kvantiteter? Det är ingalunda 

 omöjligt, man känner analoga fall på annat håll inom växtriket. Havs- 

 algerna kunna innehålla rätt betydande mängder jod. Enligt en fransk 

 forskare, Gautiers (Czapek. Bd II, sid. 821), uppgår jodhalten hos 

 Fucus och Laininaria, tvenne allmänna brunalgsläkten, av vilka det senare 

 användes för jodframställning, till ej mindre än 12 mg per 100 gr frisk- 

 vikt, medan havsvattnet innehåller så ofantligt små mängder jod, att dess 

 påvisande är en så kinkig analytisk uppgift, att man, när joden först 

 upptäcktes i början av förra århundradet, trodde, att jod endast fanns 

 hos havsalgerna och ej hos havsvattnet. Havsalgerna kunna sålunda 

 anhopa joden till ofantligt högre koncentrationer i sina vävnader än vad 

 som motsvarar förhållandet i havsvattnet. Liknande företeelser äro hos 

 de högre gröna växterna kända med hänsyn till deras förmåga att upp- 

 hopa viktiga näringssalter i sina vävnader, t. ex. kaliföreningar, fosfater 

 och nitrater, varvid dock dessa växter ha en stor hjälp för denna an- 

 samling i transpirationen, vilken saknas hos havsalgerna. Hos de hög- 



' Jorden i ];ällans avlopp i Ansjö kronopark bildade mycket .salpeterkväve, sedan torv- 

 mossen dikats och jorden kommit i mera direkt beröring med luften (se tab. 7, n:o 53, 54). 



