STUDIER ÖVf.R SALPETERBILDNINGEN I NATURLIGA JORDMÄNER. 39 I 



alpina växterna kan heller knappast transpirationen spela någon större 

 roll för nitratanhopningen; exemplar, som nyss befriats från det överlig- 

 gande snötäcket, ge kraftig nitratreaktion. Man måste därför antaga, 

 att dessa trots undertryckt transpiration kunna anhopa nitrater. Vattnets 

 rörelse skulle då för dessa växter kunna tänkas ha den betydelsen, att 

 rötterna oupphörligt omspolas av en frisk lösning av en bestämd nitrat- 

 koncentration, medan om vattnet vore stillastående, men alltjämt hade 

 en liknande låg nitrathalt, nitratkoncentrationen i rötternas närmaste om- 

 givning hastigt skulle sjunka och endast kunna utjämnas genom dififu- 

 sion, en process, vilken alltid går ganska långsamt. Vattenrörelsen skulle 

 på detta sätt underlätta nitratanhopningen. 



Under antagandet att växterna skulle kunna täcka sitt nitratbehov ur 

 så ytterst utspädda lösningar, som här är fallet, skulle man även kunna 

 tänka sig, att salpetern hos de högalpina, i smältvattnet växande arterna 

 direkt härstammar ur snöns nitrathalt; nederbörden torde alltid innehålla 

 några minimala mängder salpeter/ 



Medan de mera slutna ädla lövträdsbestånden utmärka sig för en rätt 

 betydande nitrathalt hos markbetäckningens örter och gräs, är nitrathal- 

 ten låg eller ingen hos växterna i de mera öppna lövängspartierna. I de 

 växtsamhällen, som här sammanfattats under den gemensamma benäm- 

 ningen lövängar (sid. 3.35), ha endast undantagsvis och endast hos vissa 

 arter, t. ex. Rubus idcrus, kunnat påvisas salpeter. Endast med en viss 

 försiktighet torde mati emellertid böra behandla detta resultat. Växterna 

 arbeta här under större ljustillgång, varför nitratassimilationen försig- 

 går hastigare, villkoren för en nitratanhopning äro därför ej så gynn- 

 samma som i de mera slutna lunderna med sin svagare belysning. Vi 

 ha dock funnit, att även på åkrar, som blivit väl gödslade, nitrathal- 

 ten hos utpräglade salpeterväxter kan vara låg eller ingen. De negativa 

 resultaten kunna sålunda icke dragas fram som några bevis för, att väx- 

 terna i dessa samhällen ej använda nitrat. Det är emellertid åtskilligt, 

 som talar för att salpeterbildningen här ej försiggår så livligt, som i de 

 förut omnämnda växtsamhällena. Se vi på de analyser, som meddelas 

 i tab. 7, finna vi, att jordproven frän lövängar vid lagring i allmänhet ej 

 uppnått sä höga nitratvärden som motsvarande prov från allundar, lund- 

 dälder, slutna bestånd av ädla lövträd etc. I detta hänseende är för- 

 söksserien från Skabbholmen särdeles belysande. Proven frän asklun- 

 den, där växterna i regel hade en mycket hög nitrathalt (se närmare 

 sid. 433), bildade under tretton veckors lagring ofantligt mycket mera sal- 

 peter än proven från hassellunden, där samtliga växter med undantag 



^ Däremot torde man få förutsätta en nitrifikation i marken för att förklara nitrathalten 

 hos växterna i Achem/ //a-ängen och i andra mera shitna ängssauihällen (se sid. 363—364). 



