STUDIER ÖVER SALPETERBILDXIXGEX I NATURLIGA JORD.MAXER. 397 



eller osynliga avlopp. Markbildningen försiggår sålunda i ett 

 humitt klimat under en mer eller mindre utpräglad urlaknings- 

 process av de översta markskikten. 



I det arida klimatet åter råder ett motsatt förhållande. Avdunst- 

 ningen är där lika stor eller, om marken mottar vatten även från om- 

 givningen, större än nederbörden. Även om nederbörden tidvis är större 

 än avdunstningen, så att en nedtransport av salter kan äga rum med 

 det i marken nedsjunkande vattnet, så överväger dock under andra tider 

 avdunstningen. Den fuktighet, som vid rikligare nederbörd trängt ner i 

 marken, stiger äter uppåt vid torrare väderlek, förande de lösta salterna 

 upp mot ytan, där, om klimatet är utpräglat aritt, en stark anhopning av 

 salter kan äga rum. I ett utpräglat aritt klimat sker markbild- 

 ningen under anhopandet i ytan av vittringsprodukterna. 



Vårt land har ett utpräglat humitt klimat, markbildningen 

 försiggår under bortförandet av lösliga vittringsprodukter. 

 Men i olika delar av landet försiggår denna process på grund av kli- 

 matets olikheter med olika intensitet och på ett olika sätt, varjämte 

 sådana faktorer som markens topograti, dess halt av lösliga kalksalter 

 samt även vegetationens beskaffenhet utöva ett viktigt inflytande. I det 

 följande skola vi söka diskutera dessa faktorer, framför allt med hänsyn 

 till den roll de spela för kvävets omsättning till salpeter. 



För denna diskussion kan det vara lämpligt att börja med förhållan- 

 dena i sydligaste Sverige. De naturliga, dominerande skogsformationerna 

 inom Sveriges bokregion äro bokskogen, ekskogen och blandskogen av 

 ädla lövträd. Marken inom dessa skogssamhällen hör närmast till brun- 

 jordarnas klass, d. v. s. den för de lövfällande skogarna i mellersta 

 Europa karaktäristiska marktypen. Brunjordarna bildas under inverkan 

 av ett humitt, men mera tempererat klimat och vid mera måttlig ut- 

 tvättning. De lösliga salterna, däribland även sulfater och karbonater, 

 bortföras ur de översta jordlagren, lerjord, järnoxid och fosforsyra där- 

 emot endast i mera inskränkt grad. Jorden färgas gul till mörkbrun av 

 järnoxidhydrat, men färgen påverkas i högsta grad av de inblandade 

 humusämnena, så att marken i ytan får en smutsgrå, oren färg. Humusen 

 har en mera lucker, i regel muUartad struktur och är vanligen mer eller 

 mindre intimt blandad med mineraljorden. 



Huvudparten av Sveriges skogsmarker hör emellertid till en annan typ, 

 som med ett från de ryska jordmånsforskarna hämtat namn lämpligen kan 

 kallas podsoltypen. Det för podsoltypen utmärkande är att det översta 

 markskiktet av mineraljorden är mycket starkt uttvättat, så att det er- 

 hållit en vit färg, bildande blekjordskiktet eller blekjorden. Blekjord- 

 skiktet har uppkommit genom uttvättning icke blott av de mer lösliga 



