STUDIER ÖVER SALPETERBlLDMNliEN I NATURLIGA JORDMÄNKR. 399 



I samband med dessa olikheter stå, enligt min uppfattning, olikheterna 

 i markvegetationens karaktär och sammansättning. I ena fallet ha vi 

 en ört eller gräsflora, i andra fallet bli ris, såsom ljung, blåbär, lingon 

 etc. de dominerande. Xågra strängt skilda markbildningstyper äro emel- 

 lertid icke brunjordarna och podsoljordarna. De äro med varandra för- 

 bundna genom åtskilliga övergängar, men allt efter som markbildningen 

 tenderar till den ena eller andra typen, kommer vegetationens karaktär 

 att gå i den ena eller andra riktningen. I det följande skall jag när- 

 mare söka diskutera, huru de markbildande faktorerna i vårt land gestalta 

 sig med hänsyn till uppkomsten av de olika marktyperna och hur de 

 härigenom påverka eller bestämma vegetationens karaktär. 



Så vitt man för när\arande känner jordmänsförhållandena i vårt land, 

 de äro ju ännu långt ifrån tillräckligt undersökta, finna vi i Skåne våra 

 mest utpräglade brunjordar på kalkhaltig moränmärgel. Den närmare 

 undersökta Dalby hage (se sid. 431) erbjuder ett exempel, härpå. Även 

 på andra ställen visar kalkaktig jordmån en tendens till att gynna upp- 

 komsten av brunjordsliknande jordmåner. Orsaken till kalkens roll här- 

 vidlag ligger dels i dess förmåga att neutralisera vid förmultningen bil- 

 dade humussyror, dels också i salters allmänna verkan på kolloidala 

 ämnen, kolloiderna utflockas ur sina lösningar. Xär humusämnena neu- 

 traliseras och utflockas, förlora de den inverkan på den underliggande 

 marken, vars resultat visar sig i podsolprofilen. På kalkhaltig jordmån 

 är därför podsoleringen försvårad eller fördröjd, men det skydd, som 

 kalken så alt säga erbjuder mot markens podsolering, blir av större eller 

 mindre betydelse, allt efter klimatets beskaftenhet. Detta kan lämpligen 

 belysas genom några exempel. 



På Gottlands moränmärgel och även på dess kalkhaltiga sandavlag- 

 ringar bildas en utpräglad muUjordstyp, påminnande om brunjorden. På 

 denna mark finna vi den förut i korthet omnämnda örtrika tallskogen, 

 de bakteriologiska undersökningarna visa, att nitrifikationsbakterier finnas 

 i marken, i markbetäckningen förhärska örter och bredbladiga gräs. En 

 liknande vegetation påträfl*as även i den gottländska granskogen på morän- 

 märgel. En närstående jordmånstyp återfinner man i granskogen på 

 östra Upplands kalkrika moränmärgel, ett exempel härpå lämnar den 

 undersökta örtrika granskogen vid Marum i Björkö- Arholma s:n (se 

 sid. 461). 



I Jämtlands silurområde däremot gestalta sig förhållandena på ett annat 

 sätt. På de mera jämna markerna, som i övervägande grad äro bevuxna 

 med granskog, ha vi en marktyp, som föga skiljer sig från den, som 

 förhärskar i de kalkfattiga delarna av Norrland. Humustäcket har ut- 

 j:)räglad råhumuskaraktär, är segt och sammanhållande och vilar på en 



