412 HENRIK HESSELMAN. 



fordra elektrolyternas borttransporterande, går utvecklingen mot icke nitri- 

 ficerande humusformer. Bland de faktorer, som befordra en blandning 

 av humus och mineral, märkas såväl rent biologiska såsom maskars och 

 insekters grävande och jordblandande verksamhet som rent fysiska, 

 t. ex. markens topografi och därmed sammanhängande avrinningsförhållan- 

 den. Till de nitrificerande jordmånerna höra de äkta mulljordarna, samt 

 i mera rörlig vatten bildade humusformer, till de icke nitrificerande höra 

 råhumusjordarna med deras olika varianter. I det följande skola deras 

 övriga, icke struktuella egenskaper något behandlas. 



Bland betingelserna för att en nitrifikation skall äga rum i marken, 

 brukar vanligen anföras, att jorden bör ha en neutral eller alkalisk reak- 

 tion. Denna åsikt tål tydligen en betydande modifikation. Christensen 

 visade för några år sedan (1913), att en salpeterbildning äger rum i sur 

 kärrtorv, och bland de av mig undersökta nitrificerande jordarna 

 har flertalet mer eller mindre tydligt sur reaktion. Till dessa 

 tydligt surt reagerande höra t. ex. humusproven från älskogen vid Djurs- 

 holm, den humusblandade lerjorden från älskogen vid Selsjön (Ånger- 

 manland), den utpräglade mulljorden från bokskogen å krpk. Vallåsen, 

 Hallandsås, humusproven från lunddälden vid Skäralid, kärrjorden från 

 kronojägarebostället Klippan, Hallandsås, humusjorden från örtrik gran- 

 skog i Jönåkers häradsallmänning. Samtliga dessa prov ha vid lag- 

 ring bildat betydande salpetermängder (jfr tab. 7) och i flertalet fall 

 ha växterna på de platser, där proven insamlats, visat en högst betydande 

 nitrathalt. Så långt man kan döma av reaktionen med lackmuspapper 

 äro dock dessa jordar, med undantag av kärrjorden, mindre sura än 

 vanlig råhumus. Tydlig, om ock svagt sur reaktion visade vidare t. ex. 

 jordproven från vittringsjord å hyperit från Torsberget vid Mölnbacka, 

 proven nitrificerade dock WiNOGRADSKYS lösning, likaledes svagt sur 

 reaktion hade jordproven från ekbestånden vid Djursholm, nitrifikationen 

 var dock även här stark. Neutral reaktion har däremot iakttagits hos 

 jordproven från almbeståndet i Dalby hage (sid. 431), hällmarksjordarna 

 å Gottland, jordproven från klippväxtsamhälle å urberg vid Djursholm, 

 bokskogen å Omberg, den örtrika tallskogens mull etc. Framför allt på 

 kalkhaltig jordmån har reaktionen visat sig neutral, mera undantagsvis 

 pä kalkfattig. Vilken roll jordens reaktion spelar för nitrifikationen är 

 emellertid ej så alldeles lätt att säga. Fråga är, om man med lackmus 

 kan få ett tillförlitligt utslag för markens surhetsgrad, riktigast vore utan 

 tvivel att bestämma vätejonernas koncentration på kemisk-fysikalisk väg, 

 en metod, som dock ännu ej utbildats för att användas på jordprov. 

 Emellertid synes det i allmänhet vara så, att de sura nitrificerande humus- 

 formerna ge något mindre sur reaktion än de icke nitrificerande sura. 



