STUKIEK ÖVER .SAI.PETEKBILDNINGK.X I XAirKEUlA JÖRDMANER. 415 



av samma jordprov i naturen, där framför allt fuktigheten, åtminstone 

 tidvis, går långt under optimum. Jämför man emellertid inom varje för- 

 söksserie de olika jordproven med varandra, finner man vanligen en 

 ganska vacker överensstämmelse mellan jordprovens slutliga salpeterhalt 

 och växternas större eller mindre nitrathalt. Jordproven från alskogar 

 och lunddälder ha i varje försöksserie visat sig höra till de mest sal- 

 peterproducerande, höga värden ernå också jordproven frän utpräglad 

 mulljord i ädla lövträdsbestånd, lägre värden i regel prov från lövängar 

 och vanligen också från örtrika granskogar. Xågon sträng överensstäm- 

 melse mellan analysresultaten och undersökningarna av växternas salpeter- 

 halt finner man emellertid ej, avvikelser förekomma ej sällan. Särskilt 

 hög salpeterhalt har t. ex. provet från den örtrika granskogen från Jön- 

 åker ernått, ehuru växternas nitrathalt i de flesta fall var så låg, att den 

 ej kunde påvisas. Denna brist i överensstämmelsen kan sökas i flera 

 orsaker. Växternas nitrathalt kan påverkas av mänga andra faktorer än 

 nitrattillgången i marken, såsom deras utvecklingsgrad, beskuggningen, 

 temperaturen, fuktighetstillgången i marken etc. 



Fråga kan nu vara, om den ringa behandling (bättre och jämnare 

 sönderdelning, bättre tillgång på luft och fuktighet) som jordproven 

 undergå vid lagringen, framkallat en nitrifikation, som ej förekommer 

 i den mark, där proven äro tagna. När man redan hos växterna på 

 platsen kan påvisa salpeter, kan ju denna fråga lugnt besvaras med nej, 

 ty den salpeter, som finns hos örterna, härstammar från marken. Hos de 

 växtsamhällen, där växterna ej ge reaktion för salpeter, har man ju ej 

 detta kriterium, men att nitrifikation även där försiggår i marken, när 

 jordproven nitrificera, anser jag av nedan anförda skäl som alldeles 

 otvivelaktigt. För det första kan det negativa utslaget vid undersökning 

 av växtens nitrathalt icke tilldelas något som helst bevisvärde. Ogräs- 

 växter på åkrarna ge ju, som jag förut anfört, ofta negativ nitratreak- 

 tion, oaktat jordproven nitrificera WiNOGRADSKYS lösning eller vid lag- 

 ring bilda nitrater. I det övervägande antalet fall, endast några få negativa 

 resultat föreligga, ha prov från de jordar, som vid lagring bilda salpeter, 

 förmått nitrificera en ammoniumsulfatlösning. Vidare har det visat sig, 

 att de jordar, som vid lagring nitrificera tillhöra en och samma huvud- 

 typ och att vegetationen tillhör en nitratofil typ, medan när jordproven 

 icke nitrificera vid lagring, såväl jorden som vegetationen tillhöra en helt 

 annan typ. Den ringa behandling, som jordproven undergå före och 

 vid lagring, är av så htet inflytande på dess struktur och egenskaper, 

 att den omöjligt kunnat framkalla en i marken ej förefintlig nitrifikation. 

 Hos de växtsamhällen, där jordproven vid lagring bilda nitrater, oaktat 

 växterna ej ge nitratreaktion, är det enligt min uppfattning endast fråga 



