41 6 HENRIK HESSELMAN. 



om en mer eller mindre riklig tillgång pä salpeter och om en olika salpeter- 

 hushållning, ej en fråga om en väsentlig olikhet gent emot de andra 

 växtsamhällena med salpeterbildande mark. 



Helt annat är förhållandet, där salpeter ej eller endast i ringa grad 

 bildas vid lagring. De prov, som det här gäller, representera en helt 

 annan marktyp, nämligen den utpräglade podsoltypen med råhumus. 

 Ehuru dessa prov genomgå alldeles samma behandling som de övriga, 

 förekommer endast en minimal salpeterbildning, nästan liggande inom 

 metodens försöksfel. Beräknas det bildade nitratkvävet i procent av total- 

 kvävet, erhålles en mycket låg siffra (se tab. 7). Här kan ej häller på- 

 visas salpeterbildande bakterier, lika litet som en nitrathalt hos växterna. 

 Genom lagringsmetoden kan man sålunda påvisa väsentliga skiljaktigheter 

 mellan kvävets omsättningsmöjligheter hos olika jordmåner, och dessa 

 skillnader överensstämma med lika väsentliga skillnader i avseende på 

 den växtlighet, som utmärker dessa jordmåner. 



Kap. XII. Salpeterbildningens roll för skogens växtlighet. 



Endast mera sällan kan man påvisa salpeter hos trädartade växter. 

 Vid mina undersökningar har detta endast någon gång lyckats hos sådana 

 arter som alm {Ulimts montmia\ hassel [Coiylus avellana), ask [Fraxiniis 

 excelsior') samt krusbär [Ribes gvossularid), mäbär [Ribes alpinuin) och 

 benved [Evonymus curopceus). Det vore tydligen alldeles förhastat att 

 av de negativa resultaten draga den slutsatsen, att salpeter ej skulle 

 upptagas av träden. Hos de örtartade växterna har jag ofta funnit den 

 största salpeterhalten vid nodi, vid bladbasernas fästpunkter och dylikt. 

 Hos träden äro dessa ställen mer eller mindre förvedade och denna för- 

 vedning kan mycket väl hindra reaktionen mellan salpeter och difenylamin 

 (se närmare sid. 324). Vidare kunna träden höra till sådana växter, som 

 förbruka salpeter, allt efter som den upptages. Även på mycket sal- 

 peterrik mark, t. ex. kompostjord, fann SciIIMPER (1890) en ringa sal- 

 peterhalt hos unga exemplar av hästkastanje och en lönnart och troligt 

 är, att även andra träd förhålla sig på samma sätt. Nitrifikationens roll 

 för träden kan därför utan experiment endast på indirekt väg studeras. 



Med hänsyn till våra vanliga kulturväxter har man ofta ett ganska 

 rikt material av experiment och gödslingsförsök att stöda sig på för att 

 avgöra, vilka kväveföreningar de helst upptaga. Dylika undersökningar 

 saknas icke helt på skogsbrukets område, men av nära till hands liggande 

 skäl kunna sådana försök endast omfatta en kortare period av trädets 

 liv. Då det icke är alldeles uteslutet utan som jag i nästa avhandling 

 kommer att visa, ganska sannolikt, att det med hänsyn till kvävebe- 

 hovet förefinnes en skillnad mellan unga trädplantor och äldre, fullt ut- 



