STUDIER ÖVER SALPETERBILDXINGEN I NATURLIGA JORDMANER. 42 1 



processerna influeras av vår beståndsskötsel. Marken är ett driftskapital, 

 vars säkra avkastning" pä intet sätt får nedsättas eller äventyras utan 

 ständigt måste hållas så högt som möjligt. Då klimat och markförhål- 

 landena äro annorlunda hos oss än i andra länder, där dessa frågor 

 mera studerats, kunna vi endast bygga på vår egen erfarenhet. Att 

 här föreligger ett stort och viktigt forskningsområde torde vara ganska 

 tydligt. En säkrare kunskap på hithörande område bör ock vara ägnat 

 att ge en fastare basis för våra skogsvårdsåtgärder, vi böra kunna få 

 ett klarare begrepp om varför vissa åtgärder äro skadliga, andra däremot 

 nyttiga. I nästa avhandling skall jag sålunda söka visa, hur man genom 

 studier över kvävets omsättning kan få ett fastare grepp på ett så vik- 

 tigt kapitel som våra skogars föryngring. 



■ Till slut torde det vara lämpligt att i några kortare punkter samman- 

 fatta huvudresultatet av föreliggande undersökning. 



Kvävet överföres till salpetersyra i flera olika naturliga 

 jordmåne r. 



Det är karaktäristiskt för de salpeterbildande jordmånerna, 

 att humusbildningen försiggår under inflytande av elektrolyter 

 eller lösliga salter. 



Denna form av humusbildning åstadkommes antingen genom 

 maskar och insekter, som blanda humuspartiklarna med mineral- 

 jorden, eller genom tillströmmande, elektrolytförande vatten. 



Den humusbildning, som äger rum pä mark med ett starkt 

 bortförande av markens lösliga salter eller elektrolyter ger 

 upphov till humusformer, där kvävet icke överföres till sal- 

 peter. 



På grund av sitt bildningssätt bliva mulljordarna nitrifice- 

 rande, råhumusjordarna icke nitrificerande. 



I många växtsamhällen äger en så livlig nitrifikation rum, 

 att nitrater anhopas hos markbetäckningsväxterna. Hit höra 

 de mer slutna bestånden av ädla lövträd, såsom skogar av bok, 

 ek, alm och ask, alskogar och lunddälder och över huvud taget 

 växtsamhällen på mark, som genomspolas av starkt rinnande 

 vatten. Även i den högsta fjällregionen visa sig växter pä 

 dylik mark starkt nitrathaltiga. 



I lövängar och örtrika granskogar överföres kvävet till sal- 

 peter. Någon anhopning av nitrater har dock mera sällan 

 iakttagits i markbetäckningsväxterna. 



Koloniartade växtsamhällen å blottad mineraljord bestå ofta 



