FANG 
SN 47 
au 
"Diameter — snart som en c. 3 M. høj Busk. Veddet er ualmindelig 
haardt og tungt, med større Vægtfylde end Vand: da tillige Mægtig- 
heden er ret betydelig, bliver Veddet tjenligt som Gavntræ. Veddet 
saavel som Barken indeholder et rødt Farvestof, der kan udtrækkes 
ved Kogning i Vand. Professor Didrichsen har gjort mig opmærksom 
paa, at Stængelens Leddeling selv paa gamle Grene med et flere 
etm. tykt Vedlegeme kan spores tvers igjennem Veddet. Bladene ere 
kredsrunde eller bredt hjerteformede, stumpe, helrandede 10—16 etm. 
lange og 10—19ctm. brede, i Formen ikke ulige kjæmpestore Poppelblade, 
læderagtige, søgrønne, med kort rød Stilk og røde Nerver; det af 
Axelbladene dannede Rør er stærkt udviklet. Naar man ridser i 
Bladpladen med en Naal eller Spidsen af en Kniv, sættes Mærker, 
der holde sig tydelige i en længere Tid; det bliver herved forstaaligt, 
hvad Sloane fortæller (History af Jamaica 1725. II p. 129): ,,Spa- 
nierne brugte at skrive paa begge Sider af Bladene med Spidsen af 
en Dolk, naar de manglede Pen, Blæk og Papir". — Af Blomster- 
stande frembragte vort Exemplar kun 1; denne var endestillet paa 
en af de nedre Sidegrene. Blomsterstanden er en axformet Klase, 
bestaaende som hos andre Polygoneér — af Knipper, formentlig Svik- 
ler, udviklede fra Hjørnerne af smaa hindeagtige, spiralstillede Dæk- 
skæl; disse ere imidlertid her skælformede og omfatte ikke Stængelen ; 
den øverste Blomst i hvert Knippe er kraftigst og udvikler sig først. 
Blomsterne ere grønlig hvide, af Størrelse, Tal og Stillingsforhold om- 
trent som vore almindelige Polygonum-Arters Blomster; af særlige 
Ejendommeligheder ved Blomsten fremhæves, at Støvtraadene ved 
Grunden ere forenede til en Ring, der paa sin Inderside rigelig af- 
søndrer Honning, at Underbægeret (hypanthium) er stærkt udviklet, 
tragtformet og noget kjødfuldt, at endelig den af Underbægeret om- 
givne frie Frugtknude bæres af en forholdsvis lang Stilk. Af Blom- 
sterstandens flere Hundrede Blomster gjorde kun ganske enkelte Til- 
løb til at danne Frugt, et Forsøg, der snart afbrødes, idet disse Blom- 
ster ligesom de andre afleddedes ved den Artikulation, der findes 
omtrent paa Midten af hver Blomsterstilk. Frugtstanden — hvoraf 
Musæet ejer et smukt Exemplar, hidbragt fra Vestindien — ligner 
en lang smal Drueklase, idet nemlig hver Blomsts Underbæger under 
Frugtmodningen voxer ud til et stort kjødfuldt, rødviolet Dække om 
den egentlige Frugt, der er lille, nødagtig og enfrøet. Den falske 
Frugt, der i Spidsen bærer de 5 Blomsterdækflige, er pæreformet, 
af Størrelse omtrent som et Kirsebær, af syrlig-sød Smag; det kjødede 
Parti bestaar af 3 i anatomisk Henseende aldeles forskjellige Lag. 
I Vestindien spises disse Frugter; de ere just ikke meget ansete, men 
bringes dog jævnlig til Torvs (Descourtilz: Flor. Antill. I p. 41 0. a.) 
Frøet, der ligesom det egentlige Frøgjemme er foldet paalangs, har i 
det væsentlige en Bygning som et Boghvedefrø. 
Det turde være meget sjælden, at denne Plante blomstrer i Eu- 
ropas Drivhuse. Hooker udtaler sig saaledes 1832 (Bot. mag. nr. 3130): 
»Skjønt denne Plante er bleven dyrket i England siden 1690, har den, 
saa vidt jeg véd, endnu aldrig blomstret her i Landet.” Jeg har ikke 
hidtil i Literaturen kunnet finde nogen Optegnelse om, at den har 
blomstret i tyske, franske eller engelske Haver. Selv i sin Hjemstavn 
synes Planten at have sine Særheder med Hensyn til Blomstring og 
Frugtdannelse. Catesby siger derom (The nat. hist. of Carolin. 1754 
H. p. 96): ,Jeg saa aldrig Planten bære Frugt undtagen nær ved 
Stranden". Jacquin meddeler (Stirpes american. 1763. I p. 112) føl- 
sende: ,Det fortælles, at naar dette Træ flyttes et Stykke Vej bort 
fra Havet, saaledes at Havet ikke er i Sigte, blomstrer det meget 
sjælden og giver aldrig Frugt; de Gange, jeg har set Træet voxe paa 
