re 
SEN 
47 s 
barken, men endog i Rodens centrale Partier; paa dette sidste Sted 
er Væxten saa livlig, at de 2 primære Kargrupper omsider splittes ad 
i flere mindre, fra hinanden løsrevne Grupper, hver med 1 eller nogle 
faa Kar; ogsaa er det en Følge af den interkalære Væxt i Rodens 
indre, at de sekundære Vedpartier kunne skydes et ret betydelig 
Stykke bort fra hinanden. Idet der vedblivende hist og her i: Inder- 
barken og i de primære Marvstraaler skydes nye Celler ind mellem 
de gamle, voxer Rodlegemet efterhaanden i Tykkelse; Korken holder 
ved Hjælp af sit Korkkambium Skridt med Udvidelsen. Medens der 
opstaa nye Parenkymceller imellem Bastcellerne og de krystalførende 
Sklerenkymceller, synes det, at der samtidig ogsaa opstaa nye Bast- 
celler øg nye Sklerenkymceller, i alt Fald trætfer man paa ethvert 
Tværsnit af Hovedroden yngre Udviklingstilstande af de nævnte Celle- 
former. Den Mulighed, at der paa et senere Stadium i Parenkymet 
kunde opstaa nye Karbundtstrænge, er ikke udelukket. Roden voxer 
altsaa i Tykkelse interkalært; det svage Spor af Kambium, der findes 
indenfor de 2 smalle Karbundtelementer kan ingen Betydning have 
for Rodens Tykkelsevæxt i Almindelighed. 
Som omtalt bærer Hovedroden en Del Siderødder; til disse løbe 
Karstrænge ud, hvis Vedparti staar i Forbindelse med de primære 
Kargrupper i Hovedroden; paa mange Tværsnit ses derfor ogsaa 
flere Karstrænge løbende gjennem de primære Marvstraaler og den 
udenfor liggende Bark; navnlig i den øvre Del af Hovedroden findes 
saadanne Strænge i temmelig rigelig Mængde og vel udviklede. 
Mod Reagensmidler forholde Korken, Vedpartierne, det almin- 
delige Parenkymvæv og Blødbastgrupperne sig paa sædvanlig Maade. 
Sejbastcellerne farves ved en fortyndet Opløsning af Chlorzinkjod 
purpurrøde, ved concentreret Opløsning af samme Reagensmiddel 
mørkviolette, ved Jod og Svovlsyre blaa; de ere altsaa ikke forved- 
dede. Derimod ere de fuldt udviklede, krystalførende Sklerenkym- 
celler helt forveddede og vise aldeles samme Reaktioner som Røodens 
Vedpartier. 
Den hypocotyle Stamme, hvis Størrelseforhold ovenfor ere an- 
givne, omgives af et Korklag, der vedblivende fornyes ved et Kork- 
kambium; Stammens Overflade viser forøvrigt et Net af dybe Revner. 
Det indre Parti af Stammen indeholder talrige spredte Karbundter; 
disse vise sig paa et Tværsnit for største Delen ordnede i temmelig 
regelmæssige Straalekredse; i den nederste Del af den hypocotyle 
Stamme findes 2 saadanne Straalekredse, i den større øvre Del der- 
imod 4. Hver Straalekreds bestaar af 10—12 Karbundtstrænge, der 
— adskilte ved Parenkym og ordnede om et Centrum — udstraale til 
alle Sider. Hvert Karbundt viser sig paa Tværsnittet at bestaa af et 
smalt kileformet Vedparti, bygget væsentlig som de sekundære Ved- 
partier i Roden, et smalt Kambium, en Blødbastgruppe og endelig 
derudenfor spredte Sejbastceller. Mellemrummene mellem Straalekred- 
sene samt Rummet udenfor udfyldes væsentlig af livskraftigt og proto- 
plasmarigt Parenkym, der forøvrigt indeholder dels spredte Sejbasteeller, 
dels spredte krystalførende Celler, dels endelig Karbundtstrænge, der 
synes at danne Forbindelse imellem Straalekredsene, og som maaske 
tildels ere opstaaede senere end disse. I det nævnte Parenkym saa- 
vel som i det Parenkym, der adskiller de enkelte Led i Straalekredsene, 
finder Celledelinger Sted hist og her; som Følge heraf, altsaa inter- 
kalært, voxer Stammen i Tykkelse; ligesom i Roden opstaar der ved 
denne interkalære Væxt Forskydninger; det synes saaledes rimeligt, 
at de ovenfor nævnte 4 Straalekredse oprindelig have udgjort 4 con-. 
centriske Karbundter, der ved den interkalære Væxt er splittet i 
Partier. Tykkelsevæxt ved et fælles Kambium er her ikke Spor af. ' 
x 
